169 



tignok ofte af en noget huusbagt og usammenhamgende Art. Sp0rg- 

 maalet synes ofte ikke saameget at vsere om at philosophere eller 

 ikke at philosophere, som om at philosophere grundigt, i bevidst 

 Sammenhamg tned almeengyldige Principer og med Videnskabens 

 historiske Udvikling, eller at raisonnere paa Frihaand blot efter 

 0ieblikkets Anledning og Indfald eller ialfald blot med en snever 

 tilfaeldig erhvervet Kundskabskreds for 0ie - i Analogic med 

 hiin Frihaands-Politieeren hos mangen agtbar Borger, der seer 

 Staten kun fra sin sreregne Stands eller Syssels Standpunct, og 

 som forresten kun er et Organ for en blind D gn-Opinion. Men 

 dette Sporgsmaal kan, engang for Alvor opkastet kun besvares 

 paa een Maade. Ligesom det frie borgerlige Samfund mere og 

 mere maa gjennemtraenges af politisk Oplysning, saaledes 

 maa ogsaa i Videnskabens Rige philosophisk Oplysning blive mere 

 og mere almindelic: og bidrage til at give enhver speciel Bestrae- 

 belse en klarere Bevidsthed og en hoiere Beaandelse. 



At de egentlige Philosopher imidlertid maa hore meget ilde 

 baade af Naturforskere og af andre Lserde, og maaskee iseer naar 

 de S0ge at overtyde disse om, at de i sit Hjerte ere mere Philo- 

 sopher, end de selv vide af eller ville veere sig selv bekjendte: 

 er en naturlig Folge af en saadan Udviklings-Proces, der aldrig 

 er uden sine Brydninger. Den egte Philosoph vil derfor ogsaa 

 vide at finde sig deri og ikke lade sig skraemme fra frit at ud- 

 tale sin Overbeviisuing, idet han, om det kniber, er beredt paa 

 at tilfeie: „slaa, men hor!" 



Saa farligt er det alligevel ikke. Thi en vis mere og mere 

 udbredt Hnmanitet og Tolerants vil idetmindste som Stemning og 

 Skik gaae forud for den h0iere og friere Indsigt, hvori den til- 

 sidst har sin Forklaring, og man vil vide at agte ogsaa Syns- 

 maader, som man ikke kan dele. 



Derfor har jeg heller ikke nseret nogen Betsenkelighed ved 

 at optrsede aabent med disse Anskuelser i Naturforskernes Kreds 



jeg alligevel for Alvor meente, at ogsaa det philosophiske Stand- 

 punct der ikke burde vaere ganske urepreesenteret. 



