224 



En lignende Beretning har man fra Mellem-Asien. 



Da den beromte Erobrer, Tschingis Chaghan, Mongolernes 

 Fyrste, i Aaret 1227 var dod i Staden Turmegei i Tibet, blev 

 bans Lig lagt paa en tohjulet Vogn, for at fores til hans Hjem, 

 ledsaget af en talrig sorgende Skare. Da Toget var kommet til 

 et bred, kaldet Mona, sank Hjulene ned i Leergrunden og lode 

 sig ikke beveege afStedet, uagtet man spendte de stserkeste Heste 

 for Vognen. Da oploftede den Geistlige, Kiluken Baghatur, sin 

 Stemme og tiltalte i en Sang den Afdode, og skildrede ham, hvor 

 ilde han gjorde i at standse paa det Sted, medens Hjemmet vin- 

 kede ham med saa mange Herligheder : hans Gemalinder, hans 

 Fyrster og Adelsinamd. bans Faner, Pauker, Trompeter o. s. v. 

 Da denne Sang var tilende, var det som om Herskeren naadigen 

 havde hort Bonnen, i det Vognen begyndte at knarke og ssette 

 sig i Bevasgelse, hvorpaa Liget blev bragt til hans Hjem. Her 

 vare alle Anstreengelser for at lofte Liget af Vognen forgjseves, 1 

 og man opkastede en Gravhoi over den i Egnen JekeYtek irnel- 

 lem Skyggesiden af Altai-ehan og Solsiden af Kentei-chan. 2 



Ligesom Mongolerne her tilskreve Liget Kraft til at gjore alle 

 Bestraebelser for at rokke det af Stedet frugteslose, saaledes synes 

 Islsenderne at have tienk! big en lignende Kraft hos Thorolf Bjb- 

 gifots Lig. 



Spor af saadan Troe findes endnu i Norge. Cand. theol. E. 

 Sundt beretter i Tidsskriftet Folkevennen 8de Aargang S. 453 i 

 Afhandliiigen orn Overtroe Felgende : „For at tr0ste Gjenlevende, 

 sige de, som bsere Liget, — og det lader til, at de troe det selv — 

 at, strax de komme ind paa Kirkegaarden, blev Liget saa tungt. 

 Meningen er, at de hellige Engle, som svseve om paa Kirkegaar- 

 den, fcegge sig paa den Dede og annamme ham." Den her til- 



