64 



TUMLAREN. 



densamma i lungorna. Deras tunga är mjuk man ben ak- 

 tigt stöd, och öronen ha hvar sin yttre, ehuru fin, öpp- 

 ning bakom djurets ögon, och näsborrarne, som öppna sig 

 pä sjelfva hufvudskälen,, leda tillika bakät svalget. Äfven 

 de inre delarnas daning bevisar icke mindre djarklassen : 

 en hjerna, lika organiserad: en af pieura omgifven lungar 

 ett hjerta med sina begge kamrar och öron: en diafragma 

 sf muskulös sarnmansättning,. att icke förtiga lefver, kröse, 

 mjeltar och magar, och andtiigen urinbläsa och lifmoder. 



Det är likväj ofelbart att, organerne äro liksom särskilt 

 afpassade efter naturen aT Hvalarnes oförändrade hemvist. 

 Sä är deras synförmäga inrättad efter det väta stalle som 

 hyser dem, och efter den fuktiga och tjocka atmosfer, ge- 

 nom hvilken föremälen skola upptäckas. Ögonstenen (kri- 

 stallen) är nästan sferisk som pä fiskar, skälar och andra 

 dykande djur, äfven vissa Vattenläglar. Det yttre svepet 

 som omger ögat (sclerotica) är fast och härdt, samman« 

 satt af tydliga, hvita fibrer,. fivilka förena sig med horn- 

 hinnan, i hvars väsende de intränga. Särskilte muskler bi- 

 draga för öfrigt tili ögats rörelser, hvilka jemte organets 

 läge, befordra dess ändamäl att, oaktadt dess märkvärdiga 

 litenhet, kunna öfverse hafvets gränslösa vidd. En 60 al- 

 nars Hval har icke större ögon än ett annafc djur af 20 

 ganges mindre längd« 



Hörseiorganen är innesluten i etfc~ben> som i stallet 

 för att göra en del af hufvudskälen, fästes dervid genom 

 egna ligamenter, och hänger liksom i ett s]ags hälighet. Pä 

 detta sätt afskildt och omgifvit af mjuka delar, mildras, 

 kanhända, häftigheten af de tillmsande ljuden, eljest «Ilt- 

 för starka och orediga för en.organ, som nästan ständigt 

 befmner sig under ytan af en omätlig vattenmassa. En föga 

 vid hörselgäng slutar sig ock utät genom en knappt märk- 

 bar öppning, hvarigenom örhinnan är skyddad för en döf- 

 yande äverkan af Hafsvattnets rörelser.. 



Att neka Hvalarne luktsUmet, vore kanske orätt, ehum 

 de synes sakna utom annat, första nerfparet , hvilket hos 

 alla med Ryggknotor försedda djur mottager luktens infly- 

 lande. Men att nägot liknande denna organ stundom, om 

 ej alltid, förekominer, fä vi genast vid Tumlaren anföra. 



Till ernäende af en fin och säker känsel synas medlen 

 naget ofullkomliga. Fingrarne (att vi sä mä kalla dem), 

 fastän delte i mänga smä ben, och hvilka hos somliga äf- 

 ven ha leder 5 äro dock sä förenade och betäckte med exi 



