7 5 



Tillägg 



om 



DELFINEN. 



DELPHINÜS Delphis Linn. Pä Fr. Dauphin: 



Samfält invänare med Tnmlaren af de stora hafven, visar 

 han sig dock icke vid Svenska stranden, ätminstone icke 

 inom Östersjöns gränser. Alla himmels-streck 9 frän Polerne 

 tili Eqvatorn, Grönlands och Otahitis — synas likaväl passa 

 honom. 



Med üka färg som Tnmlaren, öfverträffar han honom, 

 ungefär en aln i längd och deremot svarande tjocklek, äf- 

 ven som han länge gjort det i namn och rykte. 



Mer an 20 sekler sedan fiilskref man Delfinen furständ 

 ©ch känslofullhet, och desse sägner ha vnnnit ett slags tro- 

 värdighet genom Anatomernes undersökningar. 



Vigten af Delfinens hjerna mot dess kropp är som i-25. 

 Alldeles üka förhällande som menniskans. 



Detta förenadt med organets likhet i dimensioner och 

 skapnad, ger Delfinen ett märkvärdigare rum ibland &}u- 

 xen, än det hans luktförmäga fordom tillvunnit honom, 

 och som Aristoteles redan känt. 



Men mesta uppmärksamheten vackte Delfinen genom 

 hastigheten af sina rörelser, dansar och sprang. Plinüm 

 beskref hans fart hastigare än den flygande fägelns. Länge» 

 sedan tiller kände man stjerten med dess fena en sädan 

 styrka, att man ordspräksvis liknade den som företog en 

 omöjlig sak, vid föresatsen att bin da en U elfin om stjerten. 



Detta djurets sällskapslikhet och böjelse för hvarandra 

 var intet mindre talämne i forntiden än honans ömhet för 

 sin nnge: hnru omsorgsfulk hon däggar honom, bär ho- 

 nom under sina armar och forsvarar med ett mod som 

 gränsar tili nrsinnighet. Äfven hanen säges dela denna värd 

 med sin maka, som han ständigt följer och beskyddar. 

 Huruvida likväl Delfinen lefver i engifte, torde ännu böra 

 bevisas. 



Det var äfven en allmän tänka att Delfinerne sökte be- 

 kantskap med menniskor. Plinius hyste den lika med sam- 

 tiden. Man säg deras tntnlingar och lustiga sprang i vi- 

 karne och omkring de seglande fartygen, och man kallade 



