T ORD MTJLßN*. 



ibland alidra, Alkorna pä sin lott, och om an nägon af 

 dessa skulle stundom infinna sig under en blidare himmel, 

 sä bestrider icke det deras förnämsta tillhäll i Norden. De 

 «tmärka sig med en hört, oLandad , hoptryckt , hullrig 

 och merendels tvers ilfver färad näbb , smala näsborrar 

 hahoin näbben, samt tunga af dess langd; ändtligen Uro 

 JÖtterne trefingrude (med füll simhinna förenade) och u* 

 tan baklä, säsom pä Vrice och Diomedece slägten, men 

 frän hvilka Alkorna med eist näbbens skapnad äro tillräck« 

 ligen skilde. Heia slägtet hör, som sagdt är, tili Nordens 

 f.-gelskara. Det bebor det kalla hafvet kring kusterne af 

 Grönland, Spitsbergen, Nova Zembla, Labrador, Island, 

 Jeirö, Norrige och Skottland. Amerika har ocksä Hera 

 arter gemensamma med Europa; äfven den kust af Asien 

 som sköljes af östra Oceanens böljor har sina, »JIt ifrän 

 grannskapet af Japan upp tili K.amschatkas, och den Nord- 

 yestra stranden af Columbi verldsdel. Dock, efter natu- 

 ren Pelagiska fäglar, besöka de kusterna endast kiäck- 

 jüngstiden, som infaller olika för särskilta sl^g. Da den 

 Svartnäbbadd Alban (A. pica) närmar sig redan i Febr. 

 och Mars tili Grönland, visar sig Lundan (A. arctica) först 

 i April kring Ferröarne och Island o. s. v. De ödsligaste, 

 ofta de otiligängligaste berg väljas nu af somliga tili värp- 

 stäilen. Den kanvingade Alkaji (A. impennis) utligger 

 «ggp.n pä nakna klippan och underbäddar sig blott med 

 egen träck. Gronländska dnfvan (A. Alle) söker bergs- 

 skrefvorna nära vattenbrynet, och Lundan härmar Kani- 

 Xien att gräfva sig Hera alnars djupa hälor i jorden, och 

 gor sig äfven stundom mästare af dessa fredliga djurens 

 minor, men värper ock i nödfall pä kala berghailen. Knappt 

 lägger nägon art mer an ett enda egg, men detta förnyas 

 jner an en gang, om boet plundras. Hvart sing lefver i 

 samhälie, och man mäste beundra de talrika skaror de 

 ofta utgöra, oaktadt deras efter utseendet inskränkfa frukt- 

 samhet. A. Pica betäcker ofta tili tusende en och samma 

 klippa, och, som Bebes säger, «genom deras mängd för- 

 jnörka solen,» da de uppflyga, med ett dän likt ett stor- 

 mande väder. Ljudet af Grönlands ■ dufvorna , oräkneliga 

 kring Spitzbergen, betager förmägan att höra allt annat. 

 Lnndoma svärma Hocktals pä Norrska hafsrymden, äfven 

 som TofsAlkorna kring Kamschatkas islupna nejder. Efter 

 fcJäckningstiden och sä snart ungarne kunna följa dem, 

 §kynda de 4ia i Augusti tili hafs, pä hyars öppna yta de 



