TO RDMULEN. 



49 



liela vintern halla sig. Deras föda är dels Rsk, dels kräf- 

 tor och sjökrak, och man ser dem derföre dyka med för- 

 underlig snabbhet pä mänga fanmars djup. Haru de för 

 öfrigt äro betydande föremäl i menniskans hushällning fä 

 vi strax vidare anföra. 



Fem arter äro väl i Svenska Fauna antecknade *) , af 

 hvilka dock blott en enda synes äga verkligt bürskap, sä- 

 som ärligen besökande Östersjön. De dfrige, rdsjöns 

 Aboer, fast de kunna visa sig, kanhända, pä vära Vestra 

 kuster , kläcka de säkert icke pä Svenska skär. 



Det är Tor den eller Tordmiilen sora vi anse för e- 

 gentligen oss tillliörande af Alkorna, ehüru, man tvifvel, 

 endast natursdriften nödgar äfven honom , eljest hafsragel, 

 att pä bestämda tider skynda tili dem af vära skär, der han 

 finner säkerhet för sig och sin afröda. Länge ansägs stora 

 Carlsön nära Gottland vara hans enda fristad inom värt 

 land, men sedermera har man ocksä upptäckt honom 

 i Finska Skärgärden och pä flera stallen, af vär egen, sa- 

 som pä Ön Bonden vid Angermanland, samt vid yttersta 

 hafsbandet utanför Nämdön ät Södermanlands sidan. Hura 

 vidt han dessutom är känd, visar hans namnlista, och 

 IS'orra Amerika äger honom äfven tillika med Europa. 



Denna fägel är nästan större än en kräka, och af ett 

 par markers vigt, vanligen 18 tum i längden och af 27 

 tums vidd emellan de utsträckta vingspetsarne. Han är 

 svart tili färgen, undantagande pä bröstet och buken som 

 äro hvita. De främsta 11 vingpennorsa äro svarta, och 

 de i5 af andra ordningen äfven sä, men med hvita spet« 

 sar, hvaraf den tversöfver vingarne löpande randen for- 

 meras. Näbben är ungefär en tum läng och mycket hop- 

 tryckt. Den öfre käken är litet längre, ofvanpä kulirig 

 och med nedät vettande spets, nästan lik falkarnes. Den 

 undre, iika hopkiämd men rätare med en mot den öfre 

 svarande ränna är ock inunder litet kulirig. Fyra och 

 stundom blott tvä färor löpa pä tveren af denöfra, fram- 

 om de med svart dun täckta näsborrarna, och tvä (ibland 

 en) pä den undra. De främsta af dessa ränder äro hvita. 



*) Desse äro: Alca irnpennis , Pica, Arctica, Torda och Alle. Af 

 den vördnadsvärdaä förfaftaren af upplysningarns horande tili den He- 

 liga Skrift, är redan 1788 i Kongl. Vett. Akad> Hand>. s. 205. följ. en 

 skön Afhandling öfver detta fagelslägte förvarad, och hvilken med 

 forde] blifvit äfven nu af oss begagnad» 



