LAN G TR A D I G MANET. 



55 



* vatttn och dö i detsamma instängde ett eller par dygn, 

 sä framt det icke örasas. 



Det som synes märkvärdigast hos dem , är den fosfo- 

 riska lukt och sken som de aga. Hos den nu beskrifna 

 arten är lukten ganska äcklig och vedervärdig. Derjemte 

 har den sä yäl som Her© af summa slngte, ehuru denna 

 i synnerhet, egenskapen att bade vät och torr förorsaka 

 en brännande sveda eJler kliande, liksom nässlor. Tor« 

 kad, förvandles den tili ett tunfit skinn som en egghinna, 

 hvilken pulveriserad och strödd pä huden uppväcker en 

 olidlig kläda vi d dess inträngande i porerna, men genom 

 tvättning med saltvatten srnäningom fortages. Man kallar 

 detta pulver i aUmänhet Brännvabel, ett namn som äfven 

 tillä'gge» bela djuret. Utan tvifvei künde bade orsaken och 

 verkningarne förtjena en noggrannare undersükning. 



Skenet är ocksä ett ganska anmärkningsvirdt fenomen. 

 Sannolikt tillhör det dessa djuren sjelfva , ehuru det stun- 

 de) in förorsakss af andra smarre hafskräk, nereider m. f{. 

 som bidraga tili det allmänt bekanta iysandet i Oceanen, 

 i synnerhet vid vissa tiiliällen af luftkretsens förändringar 

 och väderskiften ; och detta skenet tyckes äfven ökas ge- 

 nom vidrörande, men roinskas i den man som röreWn i 

 vattnet tilltager; hvarföre de under Storni och oväder Icke 

 visa sig. Swartz säg under 47 gr. Polhöjd i Veaterhafvet 

 större Maneter (Medusa Pelagica L.) nattetid tsgne med 

 utkastad krok , da djtiret alnslängt och trädvis künde för- 

 längns, och heia massan spridde ett gulaktigt men stund om 

 lifiigare sken, som tili nagon del jemte rörligheten bibe- 

 höli sig hos djuret heia dygnet efter dess förvarande i ett 

 kärl fyldt med hafsvatten *). Detta är deck miridre mark- 

 bart hos de siag som iraJTas vid vära kuiter. 



Manet -arterne, som man pästär hämta deras egen nä- 

 ring af hafs-gräsuggörne (önisci), äro i synnerhet de större 

 Hvalarnes röda, och som denna Längtfädiga är framför an- 

 dra talrikast nära hafssträndema i Norrska Finnmarken, sa 

 mäste den äfven betala sä myeket drygare skatt ät dessa 



*) Denna tyckes komma den längtridiga närmast. Till fargen ir den. 

 bläaktig och kanten har 16 emarginaturer , och 4 armar fria 

 midten inunder, härkomne frart hrar sin knöl rid medelpunktea. Äf- 

 ven har den tradar rid kanten , men desse äro biott 8 , nigra mm 

 langa, och utkomma emellan fltkarne. Se vid^re d«ss Be«krifning i 

 Kongl. Veit» Akad. Hanäiingar 1791. 5 qv. 



■ 



