NÄBBG ADDA. 



45 



spetsighet nöja sig med mindre betydliga föremäi. Ocksä 

 träßas Räkor och dylika kräk i hennes iure. Kakarnes längd 

 och hvassa daning mä emediertid ocksä kunna befordrä hen- 

 nes fördelar, men hvilka ännu äro oss obekanta. Torde 

 hända tjena de henne som ett slags vaperi mot talrika fi- 

 ender, bland bvilka Skälhundar, Torsk, Kabiljö med He- 

 ra räknas. 



Langst tillbaka i forntiden ädrog sig Näbbgäddan de- 

 ras uppmärksamhet, hvilka som vettenskapsidkare betrak- 

 tade naturens mängfald. Athenceus och Oppianus beskref- 

 vo den redan, men icke Aristoteles, som sednare Förfat- 

 tare föregifvit, ehuru de behällit det namn ( C H BeAcWf) 

 han gifvit ät Hafsnälen (Syngnathus Typhle), ett fordom 

 tili Halffiskarne hörande slägte. 



Näbbgäddan finnes öfverallt i Oceanen, och uppehät- 

 ler sig mest pä djupet, derifrän den troppvis nalkas kus- 

 terna och deras grundare stallen, som det händer hos oss 

 i vestra skärgärden, Iran värens början tili midsommaren, 

 för att der afbörda sig rommen. Vanligt är den Makrillens 

 förebud och öfverenskommer äfven med honom i köttets 

 beskafTenhet ; men som torr och mager, ager den i alhnän- 

 het litet värde. Den fängas emediertid pä somliga orter 

 med ett slags Jjuster eller ett pä en längre stäng vidsatt 

 lern i skapnad af en gaffel med mänga nddar af 6 tums, 

 längd. Delta sker und er morkaste natten af* Hera personer, 

 af hvilka en främst i bäten med bloss lockar gäddorna, 

 som hoptals löpande efter skenet, blifva af de öfrige stötta 

 med Ijustren , sä att, när längsten lyckas , Hera Kundraae 

 kunna pä lika satt tagas inom samma tid. I Holland bru- 

 kas de ailmänt tili bete för andra fiskar, säsom vid Torsk- 

 iängsten, för hvilket ändamäl de skäras i stycken och dessa 

 insaltade packas- i kärl och om bord medforas. I Pommern 

 och i trakten kring östersjön förtäres denna fiskart lika- 

 som andra Gäddor; äfven rökes den som Sik och kokas 

 sedan ihop med Markiska roi'vor. Pä Italienska str«ndorter 

 skall den ocksä stekt ätas med saften afstekta pomeranser. 



Andteligen bor icke förbigäs den sällsamma omstän- 

 digheten, att Näbbgäddornas ben iä und er kokningeri en 

 hög grön farg, hvilken ovaniiga egenskap ger mänga ett 

 slags afsky för deras användande tili föda, ehuru köttet 

 för öfrigt är ganska hvitt. Det synes ock som denna grö- 



l 



