44 



OHRE* 



sökt verkställa geftom egg, hämtade i skogen frän en Orr- 

 höna, hvilka, lagda under en gärdshönä, sf henne utkläc- 

 kas, da Orrungarne, snart lika tarne som andra kycklin- 

 gar, kunnat utan svärighet uppfödas med gryn och mjöik , 

 och eftersom de tilltagit, med enbär, kälblad, väpling, 

 krusbär, gräshoppor m. m. Det har likväJ händt att hö« 

 nan, efter kläckningen, icke gynnat sin pätrugade afFöda, 

 utan ihjelhuggit ungarne, sä snart de tittat fram nr egget. 

 Ocksä. i fall hon icke visat styfmors-lynne , har hon med 

 all rnöjlig huldhet icke förstätt sig pä att nppföda dem, 

 hvarföre de red an i början vantrifvits och dött. Man har 

 säledes failit pä den tankan, att genom verkliga Orrhönor 

 lyckligar© fullborda försöket och det pä föJjande sätt: att 

 man mot en husvägg uppfört ett slags stör bur af mänga 

 alnars längd och bredd, samt betäckt taket tili en deimed 

 notgarn, sä att fäglarne vistades liksom under. bar liim- 

 mel. Har har man insläppt nägra Orrar och Orrhönor, 

 da en af Tupparne snart tagit öfverväldet , och tillätit in- 

 gen af de öfriga hanarne, hvarken att spela eller befryn- 

 da sig med hönorna. (Vid förnyade försök insläpptes der- 

 före sedan blott en Tupp med 3 hönor). ßakom insatta 

 träd och buskar, värpte hönorna och lägo äfve'n ut ungar, 

 hvilka, artigt nog att päse, hatades af de förföljda Tup- 

 parne, deremot den rädande Orren syntes lika huld om 

 dem som mödrarne, och tillät dem söka skygd under dess 

 vingar, sä mycket märkvärdigare, som Orrtnppen i sitt 

 uaturligt fria tülständ , hvarken bryr sig om ungarne, eller 

 säliar sig med hönorna efter lektiden. 



Den tjenligaste föda för de spädare ungarne aro utan 

 tvifvel Myregg, hvilka med stor begärlighet af dem fortä- 

 ras. Gryn och mjölk, vilda bar, ai- björk- och poppe,!- 

 knoppar, späda sälglöf, aro alla goda födämnen, och bland 

 grönsaker, sönderhackad hufvudsallat och mjölktistel, de 

 behagligaste bade för unga och gamla Orrar; men Hader, 

 libbsticka, svalört, fräken, nässloroch kattost duga, enligt 

 erfarenheten, icke för dem. 



Pä sädant sätt kunna de bli sä tamde som andra hem- 

 fäglar, äfven att sällskapa med gärdshönsen, sitta pä han- 

 den, kuttra bredvid folket m. m. Det har likväl händt, 

 att de, denna sin skenbart ombytta natur oaktadt, oför- 

 modligen följt sin rätta drift och rymt tili skogs, deri- 

 frän de sjelfve eller deras fäder härkommit. 



