REN. 



55 



snödriftan. Begäfvad med en särdeles Tin lukt, finner hall 

 wedelst vädrande och nosens nedsänkande genast stallet 

 der mossan vexer, Iivilken han efter snöns uppgräfvande 

 med frarnfötterna , aldrig fäfangt söker. Sällan ser man 

 Fjällrenar annars mottaga nägon föda som tillbjudes dem, 

 utom den de genom deras eget bemödande sjelfve upp- 

 grafva. När isgata vid vinterns början och inFallit töväder 

 tilldanats under snon , eller is-skorpa lagt si^ öfver mossan, 

 komma Ilenarne med svärighet ät clensammn , och bli ut- 

 svultne, hvaraf, i synnerhet de yngre, ofta störta. 



Renen har intet gällt läte, man endast ett slags grym- 

 tande, sn/irlikt Svinens, när de samla sig tillhopa. I äl- 

 dern upphinner Renen, särdeles hanen, knappast 14 är, och 

 om icke vantrefnad förut vällat andra bräckligheter, plär 

 den sista, af lossnande eller bortfallna tänder, satta ho- 

 nom ur stand att längre föda sig. 



Mycket renlig af naturen, trifves icke Renen pä smnt- 

 siga stallen. Han besväras ock aldrig af nägon ohyra, fast- 

 än desto mer plägad af mygg och brömsar, sä mycket kann* 

 barare so in baden är nog härtunn om Sommareii. En vär- 

 re pest äro dock de sä kallade Renflugorna eller arter af 

 Styngslägtet , hvilka redan äro tecknade och beskrifne i 

 detta Verk (n:o 23). Det tillfälle som skiidrandet af Re- 

 nen erbjuder, tilläter oss nu tillägga nägra anmärkningar. 



Renstyngen äro, som man kann er, aftväslag, och de- 

 ras Larver fä namn af kurbma , hvarmed sjeifva de pä Re- 

 nens hud befintiiga kulor, ehura njindre riktigt, benämnas. 

 Den ena, kailad pata pätsko af Lapparne, är det egent- 

 liga Renstynget eller dess Huga , fn. a3. 2.) som perpendi- 

 kulärt flygande med nppät vändt hufvud, och nedät verlan- 

 de spetsig stjert, ofta bögt opp, üksom Iivilande i lüften, 

 passar pä detögonblicket. da hon, nedsänkt pä Renens rygg, 

 kan släppa sina egg emellan de glesa baren pä skinnet. 

 Sä Elstras Larverne som döija sig inom de hylsor som af 

 dem ästadkommas, danade af felhinnan som sammanbinder 

 buden med underliggande muskler. Merendels inom äret 

 äro kurbmerne fullvexte , och omsider tili bälften ntträn- 

 gande, lossna de under skakningar af Renens kropp, och 

 nedfalia pä snön eüer marken. I förra fallet forlora de 

 snart iifvet, men i det sednare och om varm väderlek gyn- 

 nar dem, äro de dygaet om rörlige, och förbytas sedan 



