REN. 



53 



trinda grenar, ofta handlikt plattade i andarne. De äro all- 

 mänt större hos faanarne, hos alla betäckte med tunnt lu- 

 det skinn, som hvar vär förnyas men afgnides tili hosten. 

 De vexa trän spetsen, ej nedifrän som vanügt hos andra, 

 och hysande invertes en mängd blodkärJ, äro de i början 

 för minsta vidrörande ömtäliga. De fäUas ärligen, eluiru. 

 ej pä lika tid af alla. Hanarne göra det om hosten efter 

 brunsten, men korna först om vären sedan kalfvarne blif« 

 vit burne; och i samrna ordning som de förr eller senare 

 mistat dem, fä de dem ocksä äter, af lika form och stall* 

 ning som förut, ehuru de kunna tilltaga i storlek somliga 

 är, en föJjd af bättre bete och trefnad. När en renkaif 

 är 5-8 veckor gammal, börja hörnen redan att synas ; först 

 som 2 knölar, men hvilka med utmärkt hastighet uppskju- 

 ta , formeras, och ändtl. grena sig. Ganska sailan gifves 

 nägon Ren med ett horta, eller alldeles man, i hviiket 

 sednare fall Lapparne benämna honom Huko dive (skalligt 

 hufvud). 



Allmännast grä tili färgen, finnas dock alldeles hvita 

 Renar pä vissa trakter. Der sädane saknas, söka gerna 

 Lapparne att tillbyta sig nagon för afveins skull, för 

 att fä kalfvar aniingen helt och hälüt elier tili nägon del 

 hvita, men de blifva iikväl aldrig Mäckiga. Detta sker ic- 

 ke i afsigt att vinna en bättre afföda, utan för nyttan, att 

 af färgblandningen kunna med mer lätthet pä afständ upp- 

 täcka dem af bjorden som händelsevis skingrat sig. 



Utom tama Renar förekomma ocksä vilda , Iikväl säl- 

 lan inorn Lappska gränsen, utan pä öde trakter emellan 

 Lappmarkerne och de narmaste Provinserne. I storieken 

 öfvergä desse de tama SkogsrenarTie , eller sädane som heia 

 äret hällas i skoglandet, hvilka äfven äro större än Fjätt- 

 renar , sä kallade, emedan de frän vären tili hosten betas 

 i fjället *). Vildrenarne äro säledes mycket större än de 

 sistnämde, och ha derföre att tacka den natmiiga Irihet 

 de njuta, ett mindre strängt klunai än det i fjället, och 

 den fördel deras kalfvar äga alt i början oafbrutit och ef- 

 ter egen vilja di sina mödrar. Düsse vilda häila sig v«n- 

 Jigen i stora skockar , ofta mer än ioo:de tillsämmans, och 

 sälla sig stundom under ieküden med tama Ktnhjord*r nä- 



*) Lapparn« kalla Renhanarne Sarves el!er Hirvas- och de gSllade Herke ; 

 Korne Vain eller Vai/a, och kalfvarne Fasicka; men halva des.su- 

 tom särskilta naoan ior bäda konen för hyart är, tili och med det ?:de. 



