68 



VANLIG S YR SA. 



gynnar kläckningen, büfva uMgarne synlige, hvilka, i bor- 

 jan föga märkbare , vid sltitet af förstä veckan knappt öf- 

 verträffa de minsta flngor. Nu ombyta de hu den för för- 

 sta gangen, och innan detta sker ä nyo, röja de redan sin 

 skapnad, ehuru ännu knappt tre linier i Jangden. Dubbek 

 mer utvuxne bli de gulbruna, och man ser tydliga ämnen 

 tili täckvingarne och könens äiskillnad; och nu ombytes 

 huden den tredje gangen. Snart blifva alla delar synba- 

 rare, vingskalen utvexa, bakdelen fär vid lederna sina dunk- 

 lare fiäckar pä den gulaktiga bottnen, och da omsider Syr- 

 san upphunnit en älder af sex veckor, ömsar hon huden 

 för 4ide och sista gangen, och visar sigsedan, utan nägon 

 förvandling i puppa, med vingar inom första halfva timan 

 Btvecklade, och i den fullbordade gestalt som strax skaJl 

 oratalas. Efter alla ombyien synas desse nyklädde, en 

 kort stund aüdeles hvita, tills de nvjukare delarne härd- 

 nat. Und er sjelfva ömsningen dölja de sig, inen komrna 

 snart äter i syne, alltid Jika bcstailsamme, sä väl under 

 dexma larvälder som efterät, att föda sig, 



Den fullkomnade Syrsan är ungefär af 10 liniers Iängd 

 ©ch 2| i diametren der kreppen är vidast. Dess hufvud 

 är stört och rnndadt och lika bredt som bälen, utan na^ra 

 prickar som pä gräshopporna , utorn de bruna strimorns 

 mellan ögonea och ett par vid spröten. Ogonen lysa svar- 

 ta, och antennerne, ofta längre än kröppen, äro tageiiika^ 

 smäningom elsrnalnande och s ammansalte af de tätaste Je- 

 der, som göra dem hogst mjuka och böji'iga. Mundelar- 

 ne med sina spröt, tvenne ä hvardera sidan, inre ocli yt- 

 tre, urskiljas latt och äga en stor rörlighet. Ryggsköklen 

 är nästan cylindrisk, rnen plattad mot sidoina. Öfverst 

 bakom hufvud et gär en brun rand och iängre ned ett par 

 lläckar och vid kanten en lika färgad rand. Täckvingarne 

 jigga horisonteh , men vhikeirätt n.edböjde vid sidorna. 

 De äro en tredjedel kortare än vingarne,, rundade mot 

 ändan och betäcka tili nägon del hvarandra. Deras färg 

 ar gräbrun. H-onans äga en sl ätare yta, nätlik för syng la- 

 set, af fina, längsefter och pä tveren gäende ränder eiler 

 Herver. Pä Hanens deretnot äro desse upphöjdare, hi£ 

 ©ch dit böjde, oredige och ßksom skräflige. Vlom dess 

 synes ungefär midtpä hvarje skar en rund, gen-omskin Ii ga- 

 re Hack med egen kant amgirven. Att denna olikhet hos 

 könen icke är utan ändamäi, skall nedauför bevisas. Via- 

 garoe , längre äa skalen, ; äro tyusa och som en solfjäder 



