YANLIG 3YRSA. 



Hon är emedlertid vid köksstäder och der en varmare 



temperatur underhäiles, säsom i grannskapet af bakugnar, 

 etit iörhatligt sällskap ; helst hennes frätgirighet lockar hen- 

 ne jiksom Biattorna att dela födan med husfolket. Det 

 är ocksä under den mörka tiden af dygnet, da lugnet rä- 

 der omkring eldstaden, som Syrsan söker att hälia sig 

 skadeslös för tvänget att fly för ljuset och dagens buller. 

 Icke mindre ökas oviljan mot henne för det ljud hon rö- 

 jer gällare an mänga af sina fränder, ett slags sang, säkert 

 den minst behagliga af all kammarmusik. 



Denna talang, som mot infallande nederbörd sär- 

 deles öfvas, är likväl i synnerhet hanarne förbehällen. 

 Deras täckvingar äro enligt det förut anförda, med skar- 

 pare nerver och mer upphöjda kroklinier försedda , och 

 dessa öka tvifvelsutan ljudet, som ästadkommes genoin den 

 hastiga gnidningen af vingarne, hvilka för den orsaken sä 

 upplyftas, att de göra en hvass Vinkel mot kroppen och 

 gnidas medelst en horisontel och qvick rörelse mot hvar- 

 annan. Kanske bidrager äfven den genomskinligare run- 

 da Hacken att Jiksom en resonansbotten höja tönerne *), 

 hvilka, ehuru föga angenäma för värdfolket, säkert äro 

 det mer för den parningslystna honan, som deraf lockad 

 tili motte-, uppsöker sängaren, ät hvilken hon genom vid- 

 rÖrandet med sina länga antenner ger sin närvaro tiilkän- 

 na, och denne, hastigt stadnande, med utsträckt och rör- 

 ligt hufvud och Jiksom med ett mildare ljud helsar hen- 

 ne, da hon, efter sitt slägtes sedvana, uppstiger pä älska- 

 rens rygg som hon omfattar, hvarunder parningen förrät- 

 tas. Flere dagar ä rad förnyas dessa möten, tills tiden 

 kommer da hon pä beqvämt stalle söker att med tillhjelp 

 af den omtalta eggläggaren afbörda sig det lifvade ämnet 

 tili sin afkomma. Förmodligen sker detta alla ärstider, 

 helst man alltid trälfar mer och mindre utvuxne uti hyart 

 sarahälie af Syrsor. 



Att med nagon visshet bestämma huru länge en Syrsa 

 kan lefva, torde icke lätt kunna afgöras. Rossel tror e- 

 mediertid att hon blir ärsgammal. 



*) Prof. Lichtenstein bar i sin Jntressanta afhancHing (i Transact. of 

 the Linn. Soc. 4. 51.) om de ögonlika fläckarne pä vingarne af Fa>- 

 bricü Locustae , beyisat att desse fläckar utmärka Hankönet, inen ger 

 defci icke deana af oss förmenta bestämmelse» 



