74 



MULL V ADS« S Y 1\ SA N. 



af de fina rötter som den affräter, hvarföre ock näster, i 

 man af behof och koloniens trlltagande i vext och storlek, 

 snart allt nier utvidgas , deraf de gulrfäde och boritorkan» 

 de fläckar pä gräsvallen bära tydiigt vir ine. Efter fyra 

 veckor ömsas för första gangen huden och man upptacker 

 de ovanliga fötterna. Vid siutet af tredje mänaden, da f'ärgea 

 är svartgrä och blekgul munder, har den ungä Syrsan vun- 

 liit 3-4 h^ier i Engden och ombyter sin yta ä nyo. In- 

 aan vinterns ankörnst, da redan storleken kan jemföras 

 med en fulikomnad hus-syrsas, sker detta för tredje gan- 

 gen. Nu bür färgen brunare och mera röd pä undra si- 

 dan. Sä beskaffad hvilar hon de kalla mänaderne und er 

 jorden,. i hvilken hon ofta djupt nedgräfvit sig, och loe- 

 ka& omsider genom värens varme utur sitt hide. Med 

 fevai dag förstorad ända tili dubbelt mer Im sin slägting, 

 sker den fjerde hudömsningen i Maj, hvarefter täckvingar- 

 ae foörja synas. Det är nu som hon i synnerhet . börjar 

 Tis* sitt frätlynne der hon framströfvar under de nära än- 

 garne belägna sädesfäken, intygadt genom broddens bort- 

 vissnande ofvan de afbitna röiierne. Pä jemn slät mark 

 ser man jordytan höjas iiksom af Mullvaden. Sälunda dold, 

 är hon icke blottstälid för nägon fara , och det sä mycket 

 mindre som sällan nSgon upptackes med an dagen varar. 

 Yanligt i Juli skiftas huden an en gang eller den 5:te, da 

 Syrsan bekommer sina vingar och uppnätt det mal af sin 

 lefhad att hon skall paras, besörja om sin afkomma och för- 

 svinna. Men betraktom henne nu säsom fuiikomligen ut- 

 v ecklad. 



Yi ha f©rut sagt med von Linn 4 , att Mullvads - Syrsan 

 är bland de största af vära Insekter utom krähoma. I längden 

 stund om mer än 2 tum, äger kreppen et l liimngers tjbck- 

 lek. Hufvudet är mot det öfriga Iii et , och kan tili en 

 dei under Rypgskölden inofagas. Ögonen synas stora , 

 bruna och utstäende, och antennerne af haifva kroppcns 

 i'äogd, tageilike fastän nedtül' tjockare och uigöras af tätt 

 förenade leder. Mundelarne likna den föregäendes, men 

 ryggskölden samt de in und er vid bälen inlankad'e fram- 

 Mtterne äro det mest märkvärdiga. Den lörra liknar kräf- 

 tans ryggskal, stor och kupig, betäckt med etfe fint brunfe 

 l'udd, samt fram och baktill kantad , sorn gor den sä myc- 

 ket styfvare, för att äfven med tfesfS ärgärd lälta det arbe- 

 te iivartill naturen i synnerhet bestämt framfötterne. Des- 

 se bestä af tre leder. Den första, förenad: med bröscet 

 aära hufvudet, är rund' oeh ijpck, med inlänkad tagg- 



