A TL I G SJOBORRt» Bl 



nisk sobi hos somliga arter, Unnas inga tentakler, utan 

 sträcka de sig nägon gang der tillsammans, sä komma de 

 aila frän bakre regionerne. Sjelfmant uppsimmar djuret 

 ofta öfver vattenbrynet med halfva klotet, men tentakler- 

 ne försvinna ocksä alltid, som sagdt är, pä denna för lüf- 

 ten blottade del. Piggarne, af kalkaktig natur^ liksom 

 det skal hvarpä de sitta, likna sylar, som äro randade eil er 

 strimige, samt vid basen försedde med ett slags hinnaktig 

 hylsa, 3ik de ledgängar som pä kräftleder tilldanas. De- 

 nis färg är säkert olika, kanske äfven ombytlig. Ofta fin- 

 nas de grägröna samt spetsarne biekröda. Slundom är 

 den röda f argen starkare eller snarare violett, samt all- 

 männare spridd öfver alla delar. Invertes gär den ora- 

 taite benmunnen nära npptill midten af djurets kropp, 

 hvarest frän en cirkelrnnd öpning ett rör, som är kanske 

 matstrupen, süger upp niot ryggen och böjer sig ater ned«* 

 ät, och förlorar sig i en purpurfärgad massa som finnes 

 pä bottnen eller kring djurets mun. Öfver denna och 

 ryggen närrnare ligger eggstocken, delad i 5 gula rom- 

 knippen. Ändtligen upptäckes. äfven en annan organ som; 

 grenande sig, öppnas tili sint vid murinen, och synes be- 

 slämdt för vattnets cirkulation inorn Kröppen. 



I storleken är denna Sjöborre af olika förhällande , 

 nemiigen frän en vainöts tili en större roiVas. Vanlige» 

 finnes den sädan som flguren utvisar. De större uppehäl- 

 ]a sig merendels pä djupet, hvarifrän de genom draggning 

 kunna upphämtas. Ibland innästla de sig i häliga kiippor, 

 just sä bögt som vattnet vid ebben plär utfalla; men icke 

 sällan föras som 1 ige, lösriihe af stormväder frän deras fa- 

 sten i bottnen eiler vid bergsidorna, af de brusande böi- 

 jorna tili stranden , der de qvarbiifva, beröfvas sin pigg- 

 fulla betäckning ultorka och visa omsider biott toma skal, 

 hviika prydde med sina längselter de symmstriske ränder- 

 ne sitiande cirkelrunda värtor, äro ofta synvärda föremäl 

 i samlingar af naturens alster. 



Fiera slags Sjöborrar sägas vara ätliga , men i synn er- 

 bet har denna haft företrädet som födämne. An i dag är 

 den det för de fattigare vid kusterne af England (Pen- 

 öiant). Som annat köttigt inmäte saknas pä djuret, är det 

 endast rommen som kan användas, och Plinius pästod alt 

 den var bäst vid fullmänad vintertiden. Fordom , säsora 

 hos Romarne, var denna en favorit-rätt, hviiken tillagades 

 med äüika, mjöd, persiija och mynta, och bade Cehus , 

 Galenus och Dioscorides berömde maten som lättsmält. 



