ATLIG SJÖBORRE. 



Den utgjorde ett af de första faten vid den bekanta afton- 

 mältid som gafs af Lentulus , da han invigdes tili Flamen 

 Martialis eller prest ät Guden Mars. En dylik spis jemte 

 Östron och Hera slags musslor var icke en ovanlig förrält 

 pä de förnämares bord. Det är ocksä troiigt att man be- 

 gagnade flere arter Sjöborrar den tiden. Smä röda, gul- 

 aktiga ansägos för de bästa och mildaste; hvaremot andre 

 hvilka funnos t. ex. omkring Joniska Öarne , sades beska 

 tili smaken, och dem som togos vid Siciliens klippor, til- 

 lades egenskap att göra löst iif. Man ät derjemte, lik- 

 som det sker än i Levanten, rommen af Sjöborren allde- 

 les rä och färsk, och dessutom insaltades den för att län- 

 gre kunna förvaras. 



En sä välkänd matpersedel kande ocksä icke undgä 

 att upptagas bland läkmedlen. De gamie brukade der- 

 före Hera tillredningar. Dioscoricles ansäg de brända Ska- 

 len säsom mycket särrenande. Somlige förfärdigade tand- 

 puiver af dem; andre trodde samma ämne ypperiigt säsom 

 härfästande; och Plinius förordnade vin hvari färska Sjö- 

 borrar blifvit stötte, säsom stenmedel, under det en annan 

 gaf, förmodligen med än mindre framgäng, samma föreskrift 

 för bitne af rasande djur. Med ett ord : Sjöborren har varit 

 för detta, lika använd som bekant i tidernes häfder. Sjö- 

 folk da de sägo Sjöborrarne nedgräfva sig i sanden, funno 

 deraf anlednirig att genom Hera ankares fällande fördubbla 

 sin säkerhel mot den annalkande stormen ccHvassare än en 

 Sjöborre» var ett ordspräk som användes vid liknelsen af en 

 vresig, ohöHig menniska ; men ännu märkljgare symbol var 

 djuret hos Romarne, neml. af ett domsluts stränghet : De 

 hade koppar- eller lerkärl, af Sjöborrens skapnad och be- 

 nämde Echini , hvaruti sä väl vittnesmälen som domarna 

 samlades, hvilka sedermera künde af ingen utan larhäga 

 för Lagens hämd förändras, lika litet som, utan handens 

 särande, ätertagas ur den taggiga skälen. 



Tab. A. föreställer Sjöborren fullkomlig med tentakler 

 och piggar, tecknad efter nat. i Göteborgs skären. — i. 

 sjelfva munnen särskilt. — 2. en tentakel. — 3. en pigg, 

 begge nägot förstorade. — B. skorpan eller skalet, med 

 sina tegar, renar och yärtor. 



\ 



