VARG. 



77 



en ensam och öde plats i nagon mot solsidan beläge« 

 häla, t. ex. förut bebodd af Rai' eller Grä fsvin, och utvid- 

 gar den efter sin beqvämlighet, eiier gräfver en passande 

 nnder ihäliga träds rötter. Här valpar hon, första gangen 

 (redan i andra äret) 2-3 ungar, och skall ärligen öka detta 

 antal med en mer ända tili g:de äret, och sedan i sararaa 

 ordning aftaga. Ungarne äro de första 9 dygnen blinda, 

 och däggas af modern i nära 2 inänader. Händeisevis tag« 

 ne i boet under de första dagarne , kan en Tik som nyss 

 valpat, lätt bii deras amma, och pä det sättet uppfödde, 

 röja de Ingen vildnet. Tami som Huridar, vis 9 de sig lär- 

 aktige och skälla likt dem, blott hesiieten förräder arten» 

 Men efter ett halft ärs föriopp ger merendeis den skenbara 

 fromheten vika för det naturliga Jynnet. De börja nu att 

 aufalia Hönsen och sedan andra smä djnr. Barn äro icke 

 eller säkra för dem, och försigligfieten bjuder att de icke 

 längre lemnas pä fri fot. Uppfostrade äter i öderaarken 

 af Varghonan som, eljcst rädd och iattskramd, vägar na 

 allt för sin afföda, väna de sig tidigt tili deras födkrok. 

 Det af foräidrarne uppsnappade vilibräd släpas tili nästet, 

 och snart iara ungarne sjelfve att jaga i neiden af det- 

 samma , mest i modrens sällskap under första" äret , hvar* 

 efter äfven deras parnings-lystnad sprider dem tili afiägs- 

 nare orter , der förödelsen gär i deras spar. 



Tu, bögst tre är gamma!, har Vargen uppnätt sin 

 rätta storlek, och tilltar sedan i styrka; en gaminal Varg 

 kailas ock derföre stark. Man har exempel att en säda« 

 vagt nära 5 Iispund. 3-4 lispund är den vanliga vigten. 



Troligen kan Vargen vinna högre älder än en Hund, 

 20-00 är. Detta kan dock icke med fullkomlig säkerhet 

 bestärnmas , helst säüan nägon lär pä nalurligt sätt aflida, 

 och när det sker, sä saknas ändä födeise-bevis hos den 

 döda. 



De sä kaflade Högdjuren: Hjortar, Elgar och Rädjur, 

 äro Vargens förnämsta rof. Da större tryta,gärhan äfven 

 pä smärre vilibräd, säsom Harar , Storfägel m» m. Som Vars 

 gen har skarp syn och hörsei och icke mindre fin lukt^ 

 stäiler han sin gäng alltid emot vinden, da han lätt b&- 

 dömmer afständet frän de föremäl han söker, de mä va- 

 ra pä ilykten stadde elier hvüande. Han griper ailtid dju- 

 ret vid strupen, och sä mycket han förmär bära, släpar 

 han med sig pä säker oi*l ; ty vaniigen har han vissa hvil- 

 ställen, stundom ontbytliga, särdeles dä Qere sälia sig tili* 



