79 



Nar en Varg fär nägot annat djur i syne stadnar han 

 strax, lutar ned hufvudet och ser pä sned, och om han 

 märker sig vara osedd, lägger han sig ned och srnyger 

 iig bakom en sten eller buske samt lurar pä den annal- 

 kande so in af honom da öfverraskas. Elt mindre kreatur, 

 anda tili storleken af ett fär, skall han kunna bortföra 

 pä sin rygg, för att afsides uppfräta det Inkommen i ett 

 färhus eller bland en värnlös hjord, mördar han sä länge 

 nägot lefvande finnes öfrigt, om icke hjelp mellankommer. 



Om mycken snö fallit vintertiden, kölden är sträng 

 eller stärkt urväder inträffar, äro Varg*r i synnerhet fruk- 

 tansvärde säsom dä ofta mhungrade för brist af födäm- 

 nen. De komm« i stora hopar och und er det forfärligaste 

 tjutande ströfva heia sträckor af landet igenörtt. Brbodda 

 Ställen pä Landsbygden hemsökas af dem, der de «pp- 

 Jeta gluggarne pä fähuseä, och grafva hal under syllen i&t 

 att inkomma, i hviiken handelst intet üf skonas, Band* 

 hundarne bli -medlertid ofta de första affren* Och säras 

 händelsevis nägon i hopen, far han gemenligen ocksä 

 skänka üfvet ät sitt utsvuhna sällskap. 



Det är i fall af yitersta hunger som Vargen sages an- 

 gripa menniskor. Man har anm"rkt, att sädane personer 

 i synnerhet iöpafara, hvükas utdunstning är starkluktande 

 säsora af hvidök. Och när en Vaf*g fält en gäng smaken 

 pä dyiikt, sä blir han liksom rasande och dubbelt för- 

 skräcklig för den trakt han ofredar. Berättelserne hvilka 

 tid elter annan Iniupi t om Vargars förödelser i Södra 

 Frankrike, ha rysligt btkräftat det. 



När köttföda tryter, söker Vargen en nödlvjelp i mossa, 

 trädknoppar, iera , ben, ja tili häiften garfvadt Jäder, hvavä 

 m*n sett kalken ännu vidhänga. Hans stora frätgirighet , 

 särdeles när bättre föda vankar nödgar honom dock ofta 

 att befria sig frän öfverflödet, och finner i gräs-ätande elt 

 lika verksamt kräkmedel som Hundarne. 



Om icke Vargen är desto mer whungrad, skrämes hnn 

 Jätt af buller, i synnerhet genom Jjudet af trummor och 

 blas- instrnmenter säsom vallhorn m. m. Är han matt, sä 

 flyr han äfven vid äsynen af ett barn och minsta sorl för- 

 färar honom. Men närings behofvet gor honom djerf, listig 

 och tilltagsen, och den rädda Vargen fär alla egenskaper 

 af det vildaste djur, och skyr för ingen fara, dä han ser 

 en möjlighet att kunna upplyila de kiaf som pläga honom. 



Vargens spar är sä stört som efter den störst* Hund^ 



