So 



VAKG. 



men skiljes likväl säsom mera längt an bredt, och att de 

 medlersta tärna stä iängre framät och tätare tiiisammans. 

 Pä Vargen äro fotlofvarne större, bredare och iängre 

 fräa tärna. 



Da flere Vargar följas ät öfver ett fält betäckt med 

 djup snö y trafva de i ett och sarama spar, liksom blott 

 en eiida gjort detsamma. Men komma de ut pä en stor 

 väg, sä iöpa de merendels atskilde frän hvarandra. 



Stora jagter hafva blifvit aiiestädes anställde tili utödan- 

 de af dessa skade-djur sä väl i Tyskland som i Frankrike 

 och England. Att detta i det sistnämda Öriket ofta vark 

 förerall för Regeringens omtanka, vittna mäcga päbud a Ut 

 sedan K. Edgars tid. Vissa brottmälsböter künde da utgoras 

 genom ett visst anlal färska Vargtongor, lemnade af för- 

 brytaren, och en vanlig ärlig skatt i Wales bestod i 3oo 

 Varghufvuden. Under K. Alhelstans regering voro Vargar 

 sä tairike i Yorkshire^ att ett slags varn uppbyggdes vid 

 Flixton, säsom skyddsort för resande mot Vargar att icke 

 uppätas af dem. Januari rnänad, da Vargarne mest hrirja- 

 de, fick namn af WolJmoniÜL. TVolfshed var ocksä i lorra 

 tider en lagterm. tillämpad pä den som gjort sig Lagens 

 skydd och sakerhet för lifvet föriustig, liksom dessa odjor*). 

 Ända tili i8:de seklet funnos Vargar inom gränserna af St. 

 Britannien. I Skottland föll den sista 1680, och i Irland 

 2710, sedan de mycket tidigare blifvit i sjelfva England 

 mödde. 



Troligen voro Vargar fordom sällsynte i Sveriges ne- 

 dra provinser. Efter förra seklets krigiska upplräden har 

 likväl ofta deras mängd sä tilitägit, att Jägeribetjeningens 

 ätgärd blifvit bögst nödvändig. Den allmänna Lagen har 

 derjemte genom förordnandet om Skallbud, Vargjiäts oc/s 

 jaglbygs lmlla?ide, Varggärdars och gropars byggande, 

 samt genom utjäst beloning för hvarje dödadt odjur bidra- 

 git ätminstone tili forekomrnande af en allmän landsplä- 

 ga **). Vargen mäste med lod fällas, ty äfven gröfre ha- 

 gel gär pä Ixtet afständ sällan igenom hans tjocka hud, och 

 blir han icke rigtigt anskjuten, siickar han sig som h lin- 

 den och läker sig sjelf. Saxar, svanhalsar och snaror äro 



*) Et tunc gerunt capui lypinum , ita quod sine judiciali inquisitione rite 

 pereant. Bracton. 



*") Om flera slags Vargfängen fmnas nöjaktige uppgifter, utom hos an- 

 dra forfattare, i Hillerströms Disp. om Vestmanlands djurfängen, Zinc- 

 hens Lex. cecoji.j Chomsls Djaionn. oscq». &«. See, 



