56 



GÖKTYtA, 



slät kantig eller knölig, tillika med en säilsarnt skapad tun- 

 ga, ge i förening med de efter deras ekonomi pä sär- 

 skilt satt form ade fötter, otvifvelaktiga känne marken för 

 famiijens talrika slägter. Säledes utmärker sig Tytan med 

 sin fiästan trinda» speisiga ?uibb , sina uthälkade nahna 

 näsborrar , si/i trinda, länga , masMika tunga, och sinn 

 Idifvande fötter. Väl hafva egenskapen af dessa sistnärn- 

 de äfven som näbbens form fordom gjort henne tili sam- 

 slägting med Göken; men denne , ehuru nära befryndad , 

 visar oss, vid närmare granskning, sin sakra ätskilJnad i be- 

 skafFenheten af tunga ocii näsborrar , att förtiga äfven det 

 egna i dess hushällning. 



Tytan, eller som hon vanligen kailas Göh-tyla, är af 

 en äker-lärkas storlek, i längden ungefär 7 tum, och e- 

 mellan de utbredda vingspetsarne 11, samt i vigten z\ lod. 

 $äbben, 9 Jinier läng, är spetsig, nästan vigglik , och knappt 

 märkbart kullrig, samt nasborrarna vid basen smala, af- 

 iänga, conkava, tätt jemte hvarandra sittande. Tungan 

 liknar den hos Hackspikarne (Pici), mycket läng, trind 

 med bruskaküg spets pä ändan, och tili hvars utskjutande 

 2:ne Riuskler sitta nederst vid sidorna, omfattande iuft- 

 strupen och gä omkring hufvudet för att fästa sig i pan- 

 nan. Den gula Iris skönjes genast pä det gräaktiga huf- 

 vudet, hvilket äfvensom halsen prydes med smala , vägi- 

 ga, hvita och bruna tverränder. En mörkare linie gär 

 frän näbben genom ögonen och nägot ned ät halsens si- 

 dor. En bredare rand löper ocksä frän nacken ntföre ät 

 xyggen, som är grä och svartfläckig med ljusare blannin- 

 gar. Bröslet har deremot en blekbrun eller i gult stötan- 

 de färg med svarta spetsade fläckar, Under buken seg 

 ljusare ränder i vägor» Yingpennorna äro svartbruna, äf- 

 ven med ljusare tverstrek, mest synlige da, vingarne ära 

 sammanslutne. 10 iika stora pernio* tiiihöra stjerten, böj> 

 liga, rundade i ändarne, grä, och mörkt brunspräckiiga 

 med 4 breda svarta band pä tveren, utom en mycket kort 

 ©eh knappt märkiig vid sidorna. Ben och fötter äro möifc- 

 grä med a bakät och lika mänga framät stäende tär, som 

 hos de med kliffötter försedda fäglar. I ai-lmänhet är ho- 

 nan blekare och mer grä än hanen. Föröfrigt synes na- 

 turen i den sköna schatteringen af denna iägelns fjädrar haf- 

 va ersatt det bristande i glans och lysande f ärger ^ som 

 des, tyckes slösat pä mänga andra. 



