KLO-K.RYPAREN. 8l 



nom bvarderas ljusare yttre kant, och utan tecken tili här 

 eller annan betäckning. 



Sädan är skapnaden. M«Il«n könen skall, enligt Ras- 

 sel, ingen annan skillnad märkas an storleken; hanen liar 

 häri nägot företräde för honan. Deras fortplantnings ären- 

 den äro hittills okända. Honan säges iägga sina egg 

 klumpvis eller fiera förenade, och hvart ocii ett ai dem ä- 

 ga perlfärg. 



Klokryparen lefver merendefs ensam pä de stallen der 

 han träfias. I täppta mm, der säilan luft eller Jjus in- 

 kommer, i lädor eller skäp, eller under garnmal bark los- 

 sad ifrän träden, och ännn oftare i backet som säl- 

 lan vidröras, synes han hafva sitt natiüligi hemvist. Det 

 är här som han, med lynnet af ett rofdjur i sitt sUg, för- 

 följer eiler försätligt öfverraskar de sma. Tomtekräken (Ter- 

 rnes eller Hemerobius pulsatorins) vanligen kallade Vägg- 

 «meder ? och hvilka han med de rörliga mimsprötens klor 

 uppsnappar. Förmodligen är detta hans enda yrke, utan 

 au dekaga i de förödelser, som andra smäkräk eller de- 

 ras iarver or'ta ästadkomma. Oroad i sitt lugn, ger han 

 sin otälighet tillkänna genom rörelser like Kräftornas och 

 Skorpionernas, än baklänges gäende, an skridande med 

 snabbhet ät sidorna, och und r allt detta lyftande klorna 

 tili sitt försvar liksom dessa. Det är ocksä säkert dessa 

 sedvanor som fästat de forskandes blickax pä honom, och 

 oskyldigt tillegnat honom titeln af slägfing med de fmk« 

 tansvärdare JNatur^alstreia^ Skorpionerne. 



Svenska Fauna kan icke uppvisa nägon af det slägtet. 

 De höra, lyckligtvis, tili mera tempererade ocb varmare 

 luftstrek. Södra Europa ägsr likval blott en enda art, 

 men Afrika, Indien och Amerika deremot flera. Den först- 

 nämde är ibland de mindre, den ladiske äter , nästan af 

 en Kräftas storlek, bade tili bai och munspröt med deras 

 tiilhörande klor. Melian bäi och bälg sitta pä undra 

 sidan tvenne kamlika «tskott f. i Stade. Men det som 

 i synnerhet utmarker slägtet, är den ledlulia , länga 

 kantiga stjerten, väpnad i änd??n med en tagg som är 

 spetsen af den yttersta, hornaktiga , knapplika ieden, i 

 hvilken djuret hyser den giftiga vätska som, vid styng 

 gjorda med den nämda taggen, utsipprar genom de vid 

 dess sidor synbara öppningar, ocb i säret i samma ögoü- 

 blick ingjutes. Vid betraktandet af Skorpionens äs börder 

 skulle man ock snart tro att han känner sin förmäga. Q* 



