98 



A&FING, 



isoende Natiuforskare gnper afven en d&g en Äsplng aF smär. 

 2"e slaget pä sine ägor, och i kläfva hemförer honom lefvande. 

 Lagd pä spiseln i rumraet , föibief han der sa fängslad i fie- 

 le dagar, men gaf sig altid tillkänna genom rörelser och hvä- 

 sande da nägon inkom; och när man äfven pä afständ härma- 

 de honom , fördubblade han altid sitt svar tili tekn a£ arghet 

 och hämdelystnad. 



Pä de trackter der Äspingen är känd, anses han för gan- 

 skafarlig, och de sär han häadelsevis künde göra, dödlige. 

 Efter bettet svulnar delen genast, blir röd och fiäckig, hvar a 

 j.emte den odrägeligaste angest infinner sig, som slutas med Hf- 

 vetsförlust, om ej en 1 desto tidigare hjelp mellankommer, iSmä- 

 land brukar folket pä landtbygden 3 att i olycksfall af orm- 

 bett nedgräfva U e. den särade foten , för att, som de mena } 

 hälla giftet tillbaka 5 eller, om skadan skett i nagon tä , i ö- 

 gonblioket afhugga den* Kan Ormen dödas, krossa de och 

 jägga honom pä säret. Wvad säkrare meclel beträft:^ mä dat 

 sberopas, som und er de förre Qrmarnes historia blifvitanfördt» 

 Till räga pä olycRan, saknas dock mercndels tjenliga räddnings- 

 ämnen vid ett sä kräfvande ögonblick. I Norrige användes ett 

 üiedel , sora mä tili slut anföras: att benet eller foten förbin„ 

 des genast med färsk En-trädsbark 3 och belägges sedan med 

 linne blött i sur mjölk, hvilket flere ganger förnyas. Härige- 

 nom bringas foten i svettning och giftet utdrages. Huden a£- 

 fjällar sig efterat, da kuren lyckligen aflupit 



Tab. föreftäller en Äspiiig i naturlig storlek, tecknad ef- 

 ter naturen, 



En liten del af rygghuden särskillt sedd und er synglaset» 

 *j vQn Aphelen i Ö/vers.} af Bomare Nat hist, 7, 341* 



