9^ ERMU S - SL AGTET. 



vingirne icke kunna utbredas. Ar han äter i tillfälle att 

 flyga, hvartill han är mycket skickligare, stracker han först 

 sina länga finger ifrän sig och utspänner vinghuden; rättar 

 «ig sedan pä fötterne, och slär med vingknotorna eiler arm- 

 benen sä stärkt mot marken, att han hoppar upp och med 

 vingarnfcs tihhjelp svingar sig i lüften Ibland torde det 

 icke lyckas första gangen , man efter Hera bemödanden tills ' 

 han kommer högt nog. Det gifvas väi andra sä kallade fly- 

 gande djur, säs <m Ikornar, Makis m. fl. ; men dessa göra 

 blott sprang frän träd tili träd medeist den vidgade huden 

 pä sidorna emt llan benen, hvaremot Flädermusen flaxar 

 hastigt och utan upprhäil, mycket likt Nattfjärilarne. 'Äf- 

 ven huden s<>m omger svanstn, tjenar honom att vända sig 

 hvartät han beh^gar, antingen att lörfölja sitt rof, eller nar- 

 rad af sk^net eller nägot ljust föremäi. 



Flädermössens vanliga kost utgöres af NattfJyn, Skal- 

 baggar och andra Insekter, dem de under flygandet upp- 

 snappa. Man mäiker detta lätt i orenligheten , som lik en 

 tjock svart jordbädd kan finnas uti deras nästen. Men andra 

 animaliska ämnen skrädas icke heller. Badstufvor och skor- 

 stenar, der kött och skinkor stundom rökas, blifva derfö- 

 re icke salfan af dem besökte, men som obudne gäster af- 

 hällas de derifrän med kringsatta ruskor af tistel och törne. 



Det allmännaste tillhället fördern , ätminstone pämindre 

 varma trakter af jordrymden, aro Tom, Kyrkor, obebod- 

 da Hus, Bergklyftor, Grottor och dylika dystra stallen. Här 

 siita de orörlige dagenöfver, tills aftonskymningen nalkas, 

 da de göra sina utfarter för fyilandet af behofven. Men 

 när mörkret infdller, skynda de äter tili sina kryphäl, för 

 att icke räka i klorna pä Uglorna, som ocksä icke spara 

 dem om de öfverkommas. 



Ehuru talrikt Siägtet är pa Arter (helst man räknar 

 icke mindre an tjugu särskilta blott af de egentliga Fläder- 

 mössen), är deras hushällning visst icke fullkomligt känd. 

 tk t är en sägen att Hanen och Honan iefva i sällskap, men 

 om det händer under parningen, sä Hnnas de dock oftare 

 sedan ätsküde. Leisler säg 10-20 Honor af Vespertilio 

 lasiophorus tillsammans i ett häligt träd utan en enda Ha- 

 ue. Farnings-sättet är ännn obekant, men Honan blir, ef- 

 ter olika Arters natur, drägtig med en eller tvä ungar. 

 Mäikvärdigt mä väl anses, att hos dem hos hviika man finner 

 blott ett enda foster, detta ligger alldeles pä sidan, hvar- 

 emot, ä dem andra } bildas en Üka upphöjning af inelfvog- 



