fö& IrflTEN VATTBN-SALAMAITÖER. 



kell, en annan genom ögonen, den 3:dje öfver dem, livil- 

 ka förenas vid nosen ofvan det rundade näshälet. Strupen 

 är gulhvit med olivbruna Häckar, och derifrän gär, pä un- 

 derlifvet, ända tili stjerten, en höggul rand beströdd med 

 runda, bruna, svaita eller bläagüga prickar. 



Sljerten har lika färg ofvanpä som Kröppen, och in- 

 under samma som Lakens med dunklare fjäckar. D^n mig- 

 gade kämmen är ock der blekgul, äfven benen, med sina 

 smä fiäckar, er hvilkon on i eynnerhet utmärker vSlg pä b«k- 

 benen öfver knäleden, helst den finnes alltid. Pä täerne, 

 som äro tili en del med hud förenade, likna Häckarne nä- 

 stan tverband *). 



Honan förekommer rherendels litet storre an Hanen ; 

 ocksä vid fortplantnings tiden är buken pä henrie tjock och 

 uppdrifven, Stjerten synes rund och längspetsad; men är 

 Jikväl ofvan och under 'kantig ; kroppens grundfärg olivgrön 

 eller brun gulgrön och klarare efter hudningen. Iirän no- 

 sen gär bakät en brunagtig strimroa, och frän undra kä- 

 ken en annan öfver ögonen. Bakom den första börjar en 

 annan ä ömse sidor af halsen, derifrän de löpa längs ryg- 

 gen ända tili stjertspetsen , och äro, tidigt om vären, brunt 

 punkterade. Härigenom fär ryggen elt kantigt nutende. 

 TNägon gäng ses ock en lika lärgad linie gä midtöfver lif- 

 Vet, som dessutom är beströdt med fina knappt rnärkbara 

 dunkelbruna prickar. Underlifvet är gulhvitt och midtpä 

 orangefärgadt, med eller utan spridda, mörka fjäckar. Jem- 

 te detta hafva Honorna af denna art, säsom fuükomligt 

 utbildade, i bötjan storre hufvud och klarare grundfäig, 

 särdeles efter hudens förnyande, samt endest tvä dunkla, 

 stundom föga synliga ränder pä ryggen, och bäde buk och 

 stjert utan fiäckar. 



Efter parnings • perioden , och nägra derefter timade 

 hud-ombyteri , mister rinnen sin ryggkarn, och i dess Ställe 

 ser man der en rad af mörka punkter; likväJ behäller stjer- 

 ten sin lansettform ; men pä Honan försvinner smäningoin, 

 in pä äret, den öfre och undre skarpa kanten , sä att stjer- 

 ten blir nästan trind, och det är da hon föreställer von 

 Linnes Lacerta vulgaris, hvilken man länge bälüt antingcn 

 för eejen art , eiier för verklig artförandring. Ganska san- 

 nolikt häiler Hanen sig beständig^} e i vatlnet , eroedan man 

 kan finna honom der under heia sornmaren, da pä samma 



•} Pa den bifogade Tabellen har, denna gang, endast Flonan kunnaf af- 

 tecknas. Da frflindeles en annan af samma Slägte förekommer, bop- 

 pas vi ock meddela llanens atbiid. 



