LITEN V AT TEN - SALAMANDER. 



dra tillfälligheter. En eller annan dag före ombytet, sy< 

 nes cljuret liksom trögare än Vanligt och man särdeles be 

 gär efter föda. Huden börjar dä först lossas pä hufvudet 

 frän nosen och läpparne, hvarefter Salamandern än vrkier 

 sig ät sidoma, an drager sig tillsemmans , hoppar äfven utur 

 vattnet med hufvudet, pä det att lüften malte inkomma 

 meliaa huden och den gamla, der den redan iossnat. lin- 

 der dessa rörelser griper djuret i huden, som betackt huf- 

 vudet, med framfötterna och säledes ut drager den ena ef- 

 ter den andra. Detla gär likväl längst ut; det pfrrga sker 

 mycket fortare, sä att snart är heia betäckningen afstru- 

 ken, medelst fortsatta vridningar af kroppen. Nedskriden 

 öfver bakdelen, skjutes den än vidare bakät öfver stierten , 

 och genom täernes indragande, skiljes den snart frän bak- 

 fotterna, hvarefter djurel tili slul utdrager den toma stjert- 

 ändan med munnen. All ts?un maus kan afgöras inom tim" 

 men, men ibland pä längre tid. Nägon gang lossas dock 

 huden mindre ordentligt och spricker pä ryggen, innan 

 framfötterna hunnit utdragas. Ibland hjelpa desmädjuren 

 ock hvarandra. Stundom fär man se dem roa sig med det 

 toma skinnet eller tugga det; Efter hudningen hänga de 

 stilia i vaitenbrynet, liksom för att hvila sig nägra ögon- 

 blick, hvarefter de snart äterfä sina muntra rörelser. Märk- 

 värdigt är, att dä den afdragna huden undersökes, befin- 

 nes den alldeles omvänd, och der bakbenen sutit, liknar 

 den en omvänd handske; äfven för täspetsarne är huden 

 oskadad. Blott för ögonen finnes ett par häl, liksom pä 

 afstrukna Ormskinn, hvilket visar att ögonens hud icke 

 ombytes. 



Vatten Salamandrernes föda utgöres mest af Insekter, 

 Flugor, SpinnJar och dylika krypande, hviika de uppsuap- 

 pa bade i vattnet och pä marken, der de framför allt an- 

 nat nä rings ärnne ge företräde ät en af rt gn ut«pädd ster- 

 cus humanuni. I vattnet tjenar dem, utom de der befint- 

 liga kräken, äfven Grodrom, hviiken de icke sallan genast 

 ä'er lemna ifrän sig. Man har ock seit dem sluka sin nyss 

 pä stunden lälida hud. 



Frän deras slätare kropps-yta utsipprar ingen sädan 

 skarp vätska, som man anmärkt hos flera af dem, hviika 

 liöra tili samma djurklass. HÖns sluka dem säledes man 

 fara , och andra lagiar, säs»om Storkar och i synnerhet Ugg- 

 lor, skola ? efter La Cäpödes intygande, icke heller spara 



