64. 



TOBIS. 



AMMODYTES Tobiinus. Linn. Sandäl. Pä D. Sand- 

 graling. Tobis. Tobiesen. Pä N. SilL Söfaßsk. Sand- 

 sild. Pä T. 2 ubies. Sandaal. Pä E. Sand-Launce* 

 Pä Holl. Sandspiring. Pä Grönl. Putsrotak. 



Kröppen är silfverblänkande, bläagtig. Den 

 undre käken nägot forlängd och spetsad. 



Linn. Syst Nar. ed. Gmel. I. 5« p. n44« Faun. Suec. p. 109. CI. 4. 

 Pisces. Ord.3. Apodes. Lm/z.Skluska Res. s. 143. Öl. Res. s. 87. — Ar- 

 tedi Gen. j>. 16. r. x. sp. 55- — Reez. Faun. Su. p. 314. — Bloch Fisch. 

 Beutschi. a. s. 24. Tab. 75. f. 2. — Penn. Britt. Zool. 5. p. 156. — Fa£r. 

 Faun. Grönl. p. 141. — 0/<z/>. ^ Fax/. Isl. Res. p. 587. t. X. f. 11- 15. — . 

 Fischer Lifl. s. 114. 



Sä visst som det egna i skapnad och Organisation utmä'r- 

 ker Fiskarne frän andra Djurklasser, sä synes ock det för- 

 nämsta kännemärket bland de simmande Hockar, som äro 

 med öppna gälar forsedde., kunna hämtas af förhällandet 

 hos Bukfenorna. Dessa, hvilka de fleste äga , saknas Jik- 

 väl hos den sä källade fotlösa flocken (Apodes), och det är 

 tili denna som Sandalen hör. 



Jemförd med sina slägtingar bestär Tobisens väscndtliga 

 skillnad i dess hoptfycMa , ajsmalnande hufvud, och an- 

 dre spetsigare h'ike, nälfina tänder ock j-sträliga gälhinna, 

 en trind äl formig hropp , /ward fjälleh äro ganska smä 

 och Uitt ajj all aride , samt sljertfenan skiljd frän de öfriga. 



Det var Artedi som först bestäoide detta slägte säsom 

 eget, hviiket von Linne' och Gronovius äfven sedan antogo; 

 iikväl var Salvianus den forste bland Ichtyologerae, som 

 omtalat Tobisen och äfven tecknat den , fastän iika sä orig- 

 tigt som sedermera Gessner , Aldrovand , Jonston, Ruysch 

 och Willoughby , hvilka blott längt en och samma afbiid, 

 utan vidare granskning, Sannare blef omsider den som 

 Ray meddelte; dock rna Kleins figurer anses förtjena fö- 

 reträdet- 



Sa rike vi&sa slägter verkligen oro pä arter , sä spar- 

 samt är deras antal hos andra: Tobisens intygar det, ty 

 ännu känner man blott en enda art. 



Denna ager ett Janglagdt hufvod , nägot samtnantryckt 

 vid sidoma , och smalare an bäien. Kakarne äro al oiika 

 längd : den undre är iitet mer utüragen och hvassare an 

 den öfre, hvarä läppen syAes likasom dubbel. De inom 



