bynt-k.rak.et. 



g*n, sedan den dernäst följande, ocii tili siut sjelfva hal- 

 sen och hufvudet. 



Kröppen säledes utkommen, äger 4~io lin. Jängd. Stör- 

 §ta bred&en tversöfver är en linie, och vid halsen en half- 

 Hei och häiien, frän bläsan tili hufvudet, bestär den af 

 cl Kühr« rynkor s »m ligga pä hvarannan, samt störst ja 

 ti rmare btäsaft, och smalast, ofta försvionande framät huf- 

 vudet. En cljupare fära ligger emellan z:ne rynker, hvar- 

 igennm en ütstäende eller convex ring formeras inom krop" 

 peh; och sbtn de yitre rynkurna da biifva ömsom större, 

 sä fär kroppen öfter heia lärsgden en vägtik yta. — För 

 Öfrigt är den som en tora sack, som hyser blott Iilet af 

 cn klar vatska, med nägra d^ri Hytande klotrunda smä 

 gryn, ulan vidare spär tili inelfvor. Ingen fibrös struetur 

 k«n npptackas i kroppen, thuru den röj«r muskulär« con- 

 fractioner; och clessi synas hos inelfve-kräken, t. e. Binni- 

 keinasken , i kraft Öfverträfla den som vara muskler äga, 



Hufvudet, som sküar halsen, är af halfrund form och 

 JYamtÜl trubbspetsadt. Med biotta ögat kan det dock knappt 

 trskil as. Rundtörnkting detsamma sicta 4 sugvärtor, iik- 

 aom smä upphöjfiingar > hvaraf hufvudet synes nästan fyr- 

 hörnigt. Dessa värtor äro genomskinliga , och förrnodligen 

 sugrör, helst med syngiaset upptäckas 4 Jjnsa strimmor 

 som löpa ned derifräii ät halsen och försvinna i kroppen. 



Jemte sugvärtorna , omger cn dubbei ring af huliingar 

 hnfvudets ända. Man ser nemligen dubbia rader af blinda 

 oppsiingar eller kanaier, iSfi hvar rad, paraliela och lika 

 shskilda sinsemellan. IM hvar och en af dem sitter en hui- 

 ling eller krok ; ella broskagtiga, genomskinliga , lika stora 

 i raden; men de i den hänire större, inat krökta och 

 fyrkantiga samt skönjas endast med synglasels biträde. Da 

 ornfattas hvar och en af sin kanai, sasom i en slida, men 

 kuana ej indr.agas. Pä döda kräk skola de stundoin sak- 

 na?, da endast lika mänga öppningar äro synliga. Desse 

 hakar eller huliingar, som vetta ät sugvärtorna, tjena att 

 haka sig fast vid närgränsande sidor. Ändan af hufvudet 

 som utskjuter vid hakringen , mä kaUas snytet , som är trub- 

 bigt och utan mynning, och ui kommer sistvid utvecklingen af 

 kronp o. h hufvud. Det är ihäligt liksom kroppen, och 

 kan indragns inom h ikringen *). 

 •) Sjelfva urvecklings-gr.Tclerna äro, som Goeze antecknat dem , FÖljande: 

 förs! borjar 011 b'äso lk en genomskmlig droppe. Smäningom försto- 

 yad , bi!«lar sig vid dess inre yta en mörk punkt , som sedan utgör 

 Maakens kropp, lwlken, omsider fullkomna^, har den egenskapen 



