ELtxH JORT. 



5 



svärighet öfra läppen. Sä väl om nalten sonn om dflgen 

 gär han au söka sin föda ; mornar och aitnar äter han 

 dock mest; i trakter der Vallhjon beta Boskap, eller 

 der menniskor vistas i grannskapet, gär han endast om 

 natten ifrän sitt stand och döljer sig om dagen i skogen 

 pä ensliga stallen. Da han är mätt, hvilar han och idislar. 

 Vatten kan Eigen om sommaren icke umhära; han be- 

 höfver ofta dricka, och för att svalka sig under starknste 

 soihettan lägger han sig i vattnet. da tillika StyngHugan 

 (Oestrusj, Mygg, Bromsar m. m., som annars pläga Djurer, 

 icke komma ät huden. Vintertiden släcker han törsten 

 med snö. Öfver sommaren lefva flera tillsamman och ef- 

 ter Sattiden , eller da honorna kalfvat om vären, träffas 

 merendels hvar och en slägt tillhopa , bestäende af en 

 gammal Elghona, 2 färdiga Elgar, som nästa höst skola 

 brimsta, 2 andra som äro yngre och 2:ne som äro födda 

 samma är. Mot brunsttiden eller om hosten, samla sig 

 stundom Hera sädana slägtdrifter och utgöra en tropp, 

 som högst bestär af i5 tili 20 stycken. Under brunstenr 

 aflägsna sig för en kort tid de yngsta kalfvarna , som se- 

 dan af modern uppsökas. De unga hanarna öfverge hen* 

 ne icke helt och hällit förr an pä 3:dje äret mot Sättiden 

 eller vären. Om vintern söker hvar och en för sig, skygd 

 mot storm och oväder. De begifva sig da tili högländta 

 stallen, träöas ofta i barrskogarna och vistas vid fuktig 

 väderlek, snöglopp och ovader, i tätt bevuxen skogsmark; 

 men vid frost och klart väder, pä mera öppna och fria 

 Ställen i skogen. Da han Springer i skogen utsträcker hau 

 hufvudet och lägger hörnen ned pä sidorna om halsen, att 

 de ej mä fastna i trädens grenar. Hans gang synes nä- 

 got vacklande, men i fuilkomligt traf Springer han nästant 

 dubbelt fortare an hasten i galopp. Da Eigen gär eller 

 Springer, höres ett knäppande, liksom när Renen gär. 

 Detta ljud uppkommer eniigt v. Wrangen heims försäkran 

 deraf, att läukiöfvarne, som sitta blott par tum öfver. 

 fotsälan, stöta vid gäendet hastigt mot den samma med 

 sina spetsar. Andra tro att vid fotens upplyftande, de ut- 

 spärrande gängklöfvarne slä mot hvarandra ; eller ock att 

 en viss sena i fotleden vore dertill orsaken. Hr. af Da- 

 relli, som uppfödt och tarnt Elgkalfvar, försäkrar att 

 gängklöfvarne endast orsaka smällandet och da Eigen statt 

 stilla, höres tillika i början af gäendet ett annat knäp* 

 pande af en sena i fotleden. Utan synbar möda hoppar 

 han öfver stängsel, som äro 3-4 alnar höga. Det säges 



