2 



ALLMÄN HUGGORM. 



än den, som angär kropparnas ombyte af former. De or- 

 ganiska dö; de inorganiska falla sonder: hos bäda antar 

 materiell en ny form, i stallet för den förstörda. Men tili 

 motvigt mot denna förgängelsens kraft, utdelades lika 

 allmänt bland Djuren, kärleken tili lifvet, och utom Men- 

 niskan, hvilken oftast blott af organiska fei och deraf upp- 

 kommen ledsnad tili lifvet, begär sjelfmord, finnes i heia 

 naturen intet enda bevisligt exempel derpä (se Utk. tili 

 Org. Kropp;s allm. känned. §. ao). I denna fruktan för 

 döden, liksom medfödd hos alla Djur, Zinna vi en orsak 

 tili den naturliga fasa och rysliga afsky vi hysa för Ormar, 

 hvilkas dolda och giftfulla vapen väcka hos oss begreppet 

 om en hastig död ; vi förfölja derföre Ormarna i vart 

 grannskap och söka att utöda dem. Men denna fruktan 

 för en farlig fiende yttrar sig helt olika hos ätskilliga 

 Indiska folkslag, hvilka tillskrifva Ormen, derföre att han 

 i ett ögonbiick kan döda, en öfvernaturlig och Gudaiik 

 kraft. De tillbedja dem säsom heliga, och en Konung i 

 Calcutta straffade lika ett mord pä en Menniska och en 

 Örm. Dess figur förekommer ofta bland hieroglyferna , 

 och i fornäldrens Gudaläror är den en sinnebild af vis- 

 het, styrka, hastighet i röreiser, fruktansvärda vapen, 

 skönhet, list och en högre instinkt; egenskaper, som tili- 

 höra Ormslägtet och i synnerhet de varma klimatens arter. 

 Bitande sig sjelf i stjerten, liknar han en cirkei och är 

 evighetens symbol. — Ormarnas yttre form är nästan ena- 

 handa; de ingifva derföre alla lika förskräckelse, men de 

 äro icke alla lika farliga, och det synes som det dödande 

 giftet, hviiket vid huggtänderna förvaras , vore hoi olika 

 arter, under olika arstider och andra omständigheter, mer 

 elier mindre haftigt. Ett platt hjertlikt hufvud, tackt med 

 smä fjäll och de öfriga pä kroppen köJformiga, samt kort 

 stjert (x-:del af kroppens längd), äro anledningar att anse 

 arten för giftig. — Ormar kunna tämjas och bli spaka. 



Allmärma Huggormen finnes i heia Europa och äf- 

 ven i Siberien. I norra Lappmarken säg jag den likvai 

 aldrig, ej heller hörde den der omtalas. En artförändring 

 tror man finnas i Indierna, men kan hända är den egen 

 art. Han uppehäller sig allmän i skogar, bland buskar, 

 i stenrösen och pä obesökta stallen. Dess vanliga storlek 

 är i aln eller nägot deröfver; de ofantligt stora, med 

 eller man man pä halsen, och andra dylika vidunderlig- 

 heter, tillhör« endast synvillan «f en uppskrärad inbillning. 



