a VAKLia MAKRILL. 



icraftlQshet; det gamla och tillika odugliga kan icke Na- 

 luren fördraga ; i de förstörda kropparnas Ställen bildas 

 nya. Med skäl förvänas vi öfver Naturens omätliga rike» 

 dorn pä Urbilder eller modeller. Dessa äro alltid afpassa- 

 de efter kroppens bestämmelsc. Hvilken oändlig ombyt- 

 lighet i organer hos de kroppar, som med dem äro för- 

 sedda! Lungorna, sä oumbärliga för andedrägten hos de 

 fiesta djur, liafva i fiskarnas Gäl, hvarmed de andas, ett 

 motsvarande organ, och Dägg:de djurens fötter, samt fäg- 

 larnas vingar ersättas hos fiskarna af deras fenor. De 

 brokiga och lysande färgor, som Naturen sä frikostigt lik- 

 som slösat bland fäglar och insekter, utdelades sparsam t 

 at fiskarnas Klass, Deras fjäli äga oftast en enda metal- 

 lisk färg; men Makrillen utmärker sig med Hera lysande 

 färgor och en vacker kropps bildning. 



Om skönheten alltid utgjorde stämpeln aF ett inre vä- 

 sendtligare värde, künde Makrillen göra anspräk pä ett ut- 

 snärkt rum ibland de nyttigaste fiskar. Nyss fängad är den 

 aitan tvifvel bland de vackraste svenska. Kröppen är rundad, 

 fyllig och nägot kägelformig. Ifrän den svarta ryggen gä 

 nedät sidorna omvexlande gröna och mörkblä korta vägiga 

 Jtverband, som i olika ställningar skifta färgor. Nedan för 

 pä sidorna och under kroppen är fisken silf?erglänsande. 

 Fjällen äro sä smä och ligga sä nedtryckta, att flere Auk- 

 torer trott att Makrillen saknade sädana. Pä pannan, 

 bufvndet och gällocken finnas de icke. I käkarnas främre 

 och skarpa kanter, hvilka räkas da murinen tillslutes, äro 

 smä fina tänder, äfvensom i gomhvallvet. Tungan är fri, 

 med trubbig ända, silfverfärgad, nägot fallande i grönt« 

 Näsborrarna äro 2:ne och sitta närmare ögonen än muri- 

 nen. Da munnen är tiilsluten, synas käkarne liklänga och 

 hufvudet spetsigt; öppnad är nedra käken längre och 

 framstäende. Ögonen äro stora, knappt utstäende, med 

 stor svartgrön pupill och silfverhvit klar iris. Gällocket 

 har 3 stora fjäll eller skifvor, af hvilka det främre är 

 baktill snedt afskurit, sä att dess längsta sida eller kant 

 är nedät ; det bakre slutas med en rak linie, som skär 

 kroppens medellinie nästan vinkelrätt: bäda ha afrundade 

 hörn. Kroppens medellinie är inbillad och delar fisken 

 längsefter midt i tu pä sidorna. Midt emellan denna och 

 ryggen gär sidolinien nästan alldeles rak, om icke den 

 poga betraktas, da dew är fint vägig; sedan den gärt förbl 



uuömnings 



