HJ ORTHORNIG LITKAN. 



skogar. Larven äter ruttnad Ekved, och den fullkomliga 

 Insekten tros lefva af vissa safter eller rötaktiga vätskor, 

 som finnas pä Ekstubbar. Swammerdam har sett den be- 

 garligt förtära häning, hvarmed hau lockat Insekten att 

 gä frän ett stalle tili ett annat. 



Sa olika Näshornade Torndyfveln (Scar. 1. Geotr. 

 nasicornis) är med denna Lukan, sä Jika äro deras Lar- 

 ver, hvilka med svärighet kunna ätskiljas. Jag nämner 

 detta för att göra rättvisa ät vär odödlige von Linne, 

 som först inom ett slägte förenade dessa Insekter och se- 

 dan formerade deraf 2:ne särskilta, men tili hvarannan 

 liärgränsande. Hans skarpa blick och förtroliga bekantskap 

 med Naturen, künde icke forma honom att ailägsna dessa 

 bäda slägten. J. C. Fabricius deremot, ledd af andra 

 grundsatser, har velat försöka en annan ordning eller 

 rättare sagdt uppställning, hvartill han gifvit reglor, som hau 

 sjeif i sina arbeten alltför ofta nödgats öfvergifva, och 

 efter hans metod büfva Torndyfvel- och Lukanslägterna 

 vidlyftigt ätskilda. — Hos Vilnius (Lib. 17. C. 24) omtalas 

 linder namn af Cossus en stor Larv, som skulle finnas i 

 Ekträd, och denna var hos dem i stört anseende säsom elj 

 förträfflig Iäckerhet. Det synes troligast , att Romarnas 

 Cossus varit denna Lwkanens Larv, eh um andre ha ansetE 

 Larven tili en Nattfjäril (Bomb. Cossus) vara den samma ; 

 den sistnämde har en vämjelig lukt och tyckes ej vara 

 frestande tili försök att ätas. I stallet för rätter af Insekt- 

 larver, har smaken eller modet infört andra kanske lika 

 litet naturliga matämnen. — Lukanlarven, da han genom- 

 borrar de härda Ekträdstubbarna, hvilkas förruttnelse Na- 

 turen för utrymme och näring ät sina öfriga alster mäste 

 päskynda, uppfyller gemensamt med mänga andra lnsekfc- 

 larver detta ändamäl; vattnet intränger lättare genom de 

 häl Larven borrat, veden upplöses , ruttnar och förvandlas 

 tili växtjord, som i sin ordning tjenar andra örter tili 

 nnderhäll. 



En annan i Sverige sällsynt förekommande Lukan, 

 nägot mindre än den här beskrifna och kallad L. Capreo* 

 Ins, är kan hända endast dess artförändring, tillkommen 

 genom brist pä föda under Larvtiilständet eller ock af 

 andra orsaker, som tillika med den anförda verkat gemen- 

 samt tili bildande af dess obetydligt afvikande känneteeken. 

 I fall frägan: äro dessa Lukaner skilda arter eller endast 



