£2 



VANLIG- UTTEIt 



fUrsedda med fem tär kvilha Uro genom en simfiud f'dt- 

 enade» 



Dessa gemensamma kännemärken knnna tiliegnas det 

 härjernte afbildade füre malet, äfvensom den för sitt skina 

 sä ryktbara H&fs-Uitern, och ändteligen vär finska Tuh- 

 Muri och den Nord^Arnerlkaxiska VUqti, 



I anseehde tili sitt stora hufvud, lägt sittande öron, 

 smä ögon,oviga rörelser och gnällande läte liknar Uttern, 

 i sin l'örsta älder, ganska mycket en späd hundhvalp. 

 Fnllvext väger han emellfin ett och haiftannat pund, och 

 blir vanligt i\ aln läng frän nosen tili böijan äf svansen, 

 som är mycket tjock vid roten, men nägot plattad, spet- 

 s as smatiingom af ät ändan, och I är nästan tre qvarters 

 "längd. Halsen är kort och jemntjock. Ögonen äro smä 

 och sitta närmare nosen an vanligt hos andra dä'ggande 

 djur. De korta rundade öronen fylias i deras öppning 

 med täta här, troligen för att faindra vattnet att intränga 

 när djuret dyker. Munnen, försedd med 36 tänder, är 

 icke heller stor, ehum läpparne äro köttfiille och kanna 

 tätt tilislutas ; men kriDg nosen och mungiporna sitta en 

 mängd länga morrhär, liksom radtals, af hvilka de bakre 

 - sro tjockare och mera utskjutAnde. Vid undra läppen 

 Unnas ock dylika, men färre. De saknas äfven icke pä 

 kinderna och pä sjelfva strupen. Ocksä cfver och bakom 

 'ögonen upptäckas nägra pä hvardera sidan. Ehuru Uttern 

 är ganska kortbent, äger han dock i lötterna en utmärkt 

 st} r rka, och deras ledgängar den smidighet, alt de med 

 lätlhet vridas tillbaka, nästan i linie med kroppen, för att 

 Jiksom x'enor kunna användas, hvarfore alla fern tärna pä 

 hvardera loten äro med en stark simhud sammanbundne. 

 Klorna äro nästan lika hundens, men längre och spetsi- 

 gare pä framtassarne. Sä har naturen dragit omsorg lör 

 jett djur, som skulle soka sin föda i fiskarnas rike. 



Färgen pä skinnet är olika efter äldern och klimatet, 

 J'öränderlig emelian mörkbrun , ljusare eller gräaktig, utom 

 xiägon hvithet pä sidorna om nosen och und er strupen; 

 inen hären äro alltid korta, nägot styfva, och glänsande. 

 Bland inelfvorna saknar Uttern blindtarmen (coecum), men 

 äger ä ömse sidor om rectum, ylterst, tvenne smä bläsor, 

 som innehälla en hvitakiig stink i de välska, hvilken tätt 

 $i& öppningen uttöxnmes. Häraf skönjes fräxidskapen med 



