VATTEN-ÖDLA. 



i4 



uppkomma tili vattnets yta, för att hamta andan, eller 

 att gifva ett par luftbläsor ilrän sig medelst uttömmande 

 af de i underlifvet iiggande cylindriska luftrören, som fqr- 

 enas med lungan , och är detta säledes ett utHäsande af 

 den ur vattnet dragna och förbrukta lüften. Ett slags knur- 

 rande ljud höres äfVen Iran dem, da de vidröras eller upp- 

 komma ur vattnet eller pä stranden, der de icke utan 

 svärighet kunna kräiande forlhjelpa sig. 



Mot hosten, n»ir vattnet börjar kallna, eller afven om 

 sommaren da dessa djurens väta boställen uttorka, finner 

 man dem söka sig vinternästen, of'ta längt ilrän der de 

 förut vistats, neml. under trädrötter, multnade stockar, i 

 mossa och ibland det aßallna löfvet* Äfven inkrypa de i 

 kallrar och under stenar, der de ügga liksom i dvala öf- 

 ver vintern, med hufvud och stjert tillsammans krökta, 

 of'ta alideles orörliga och stelnade; ja, man har ftinnit dem 

 tili och med infrusna i isstycken. Gründen tili detta feno- 

 rnen och denna skendöd, ügger i amfibiernas egna Orga- 

 nisation. Deras blodmassa är sä ganska liten , att t. ex. Bin» 

 menbacli af 24 fullvexta vatten-ödior fick af alla tillsammans 

 blott 2 * skrupel blod. Lunga och muskler hysa nastan 

 ingen, cirkulationen blir säledes trög och längsam, och 

 som lungans rörelse är lika sädan, ombytes äfven ganska 

 sällan atmosferiska lüften. Skelettet är enklare utan ref- 

 ben. Tarmkanalen kortare och lika vid ända igenom. Alla 

 uttömningar ske genom en och samma vag. Hjertat ärlitet, 

 blott enruinmigt, och andedrägten ojemn. Följaktligen äro 

 de tili lifvet nödige rörelser och afsöndringar mj'cket enkla- 

 re, äfven som driftjädrarne färre. Delarne synas bero mindre 

 af hvarann, derföre är deras inbördes äverkan ringare, ret- 

 ligheten mindre, rörelserna mindre fiastiga och gnidningen 

 svagare. Dessa äro orsaker hvarigenom machinen ej sä lätt 

 förstöres, och lifsrörelserna ej sä snart hämmas. Säledes, 

 öfverraskade af kölden i deras kryphäl, Steina de liksom 

 döde och känslolöse utan att synas andas, och äga utom 

 sin skepnad, endast sä mycken inre rörelse, som kan va- 

 ra nödig att förekomma kroppens upplösning, hvilket ti- 

 mar hos organiserade kroppar, när lifvet alideles upphört. 

 Det är först da vären nalkas och lüften blir varm, som 

 de lifvas pä nytt och äterfä sina slumrande krafter. Äfven, 

 under sitt dödslika tillständ bragte nära eldstaden, börja 

 de äter «rora sig, ehuru de i£ke länge öfverlefva denna 

 urtima uppväckelse. 



