VANLIG BLATTA. 



nemärken deltaga mänga särskilta slag, spridda kring fter» 

 trakter af jordklotet, särdeles de varmare. Vär Svensk» 

 Fauna har ocksä icke blifvit i mistning af nägra , hvar- 

 ibland dock de ßesta vunnit burskap, först i sednare tider. 



Förnämst af dessa är den ofvan anförda Vanliget 

 Blattan, allmännast kallad Torraka efter Hnskan^ett namn, 

 formodligen , af ryskt Ursprung. Den har en platt kropp, 

 minst af 10 Jiniers längd och hälften sä mycket i bredden, 

 brunsvart tili färgen och glänsande,, men täckvingarne och 

 benen äro rödbruna. Spröten, nästan sä. länga som heia 

 kroppen, äro tagellika, knappt tjockare vid basen, och 

 bestä, genom synglas betraktade, af 80 tätt förenade och 

 med här besatta leder, hvarigenom de blifva ganska bö}- 

 liga. Cfver dessa sitta ögonen temligen stora och aflänga. 

 Huivudet är för öfrigt inböjdt und er bälen (thorax). I muri- 

 nen, upptäckas tvenne tänder sittande emeüsn begge läp- 

 parna, och vid den undra af dessa fästas 4 munträdar,, 

 af hvilka den inre bestär af 2, och den j^ttre.,, nägot läng- 

 re, af 5 aflänga leder. Ryggskölden, som döljer hufvu- 

 det , är ovalt triangelformig, näsLan platt med tydlig kant, 

 och hvilar pä den hoptryckta bälen. Sädan är äfven bäl- 

 gen (abdomen), platt ofvanpä, men inunder kullrig, hop- 

 satt af leder eller ringar, hvilka hvasst utstäende i kanten 

 göra bälgen liksom tandad. Den sista ieden är ocksä gan- 

 ska liten, emedan bälgen hastigt aftager mot ändan. Man 

 finner der en tver öppning för anus och parningsdelarna.. 

 Begge könen hafva här ä ömse sidor af den nedersta leden,. 

 ett halfrundt spetsadt utskott eller hörn med 9 fmhäriga 

 tver-iingar. Dessa utskott äro rörliga och utspärrande frän 

 hvarandra. Hos hanen träffas inom dessa ännu tvenne 

 mindre spetsar böjda inät anus, och har Palrnstruc/i sett 

 en liten hvit kropp derur framskjuta pä den ännu lefvande 

 Jian-blaltan, och som troligen är dess parningsredskap. 

 Frisch har äfven anmärkt detta. Honan saknar deremot 

 dessa spetsar, och är blott urnupen vid öppningen i ytter- 

 sta ändan., 



Täckvingarne äro tunna som fint pergament och röd- 

 bruna. Hanarnas, ehuru mycket större än honans, äro 

 likväl kortare än bälgen, rundade nedät och nägot ge- 

 »omskinliga, med 3 strimor pä hvardera, gäende frän ba- 

 sen, af hvilka den medlersta är npphöjd; den inre urgröpt 

 och inät böjd formerar med sin make en oval; den yttre 



