k:o I i . 



LAPPLÄNDSK BLATTÄ. 



BLATTA lapponicä. 

 Ar blekgul med tr.örkbrun kropp. Grä täckvin* 



gar beströdda med rnorka punkten 



Linn. Sysr. Kar, 2. p. 2044. 8. Ejusd. Faun. Svec. p. 2^5. Fabrlc. Sp, 

 Ins. ti p. 544- *6» Main. 1. p. 226. 20. De Geer Mem. des Ins. 5. p. 555* 



fSi ägot större än en stor fluga, har denna verkligen in- 

 hemska art för ofrigt mycken likhet af sina "slägtingar. 

 Hufvud, kropp, spröt och icke sällan fötterna ha en mörk- 

 brun färg äfveri som ryggskölden, fastän kanten pä denna 

 är blekgul; likväl. träffas han stundom hei och hallen sädan; 



Täckvingarne , som äro längre än bälgen, genomskin- 

 liga, glänsande och gräaktiga, eller snarare af hornfärg, 

 synas tätt beströdda med tnörkare punkter och äga dess- 

 utora en längs efter gäende upphöjd strimma eller äder, 

 mot hvilken andra smärre löna snedt ifrän kanterna, och 

 med hvass vinkel förenas med den samms, Vingarne äro 

 svartädriga, näflika och större än de yttre ; de öfver stjer- 

 ten sittande hörnen äro märkligen stora och af lika färg 

 som bälgen. Fötterna deremot yanligen grä och benpipor- 

 11a taggiga. Hönau synes iitet kortare och rundare än ha- 

 nen, med äfven svart bälg, hvarä Jederna äro med en 

 Ijnsare iinie ätskiida. Hennes täckvingar torde ock stun- 

 doni finnas kortare. 



Ingen Insekt är allmännare än denna i Lappmarken, 

 der den visias i Fiskare-Lapparnas tjäli eller sä kallade 

 Kätor i skoglandet. Som dessa äboers förnämsta föda är 

 lisk, sä samlas deraf en mängd afskräde, rak , fjäll m. m. 

 ini och omkring deras hyddor, och deri trifves denna 

 Blatta bäst. Eham liten, är hon dock en nog förtärande 

 medlera i det samhälle som hyser henne; ty det händer, 

 att som Lapparne oftast och merendels torka sin, i stallet 

 fÖr bröd, brukliga fisk ütan sah, heia fängsten kan pä en 

 enda dag uppfrätäs af tnsentals sädana Blattor. 



Frän namnet skulle man förinoda , att de endast till- 

 horde detta ödsliga hörn af verlden; men de Finnas ocksä 

 längt nedom poi-chkeln, älven i södra Europa, i dess 

 faktigt belägna skogar, der de likväl sä gas icke ge lika 

 vedermäien af sitt slägtlynne och egenskaper. Emedlertid 

 röjes här det orimligi i artbenämn^ndet efter orten, hvil- 

 ket icke mindre besannas vid det af den nästföljande. 



Tab. .11. hg. 12. en Lappsk Blatta elter naturen. 



