han att smyga sig dit, och bans naturliga snabbhet länar 

 honom dertili medel. Möter han nu intet hinder, begag- 

 nar han tillfället att fördubbla sina mordbragder, bortför 

 hvad han dödat, Ulis den annalkande gryningen päskyndar 

 hans ätertäg, för att icke löpa faira att upptäckas. Han 

 samlar sig lifsmedel för fiera dagar och gömmer sorgfälligt 

 sina byten än här och der under mossan, och «in i sin kula 

 tili framdeles behof. Kanske bör det räknas honom tili 

 förtjenst, eller som ett större prof af hans slughet, alt 

 sällan eller aldrig genom inbrott eller ätferkan ofreda det 

 stalle som gränsar intill hans hemvist. Kommer han pä 

 en trakt der villbräd trifves, är den icke mindre vidt fält 

 för hans fintlighet. Han löper igenom den med nosen i 

 vädret, stjäl sig längsefter den buskbevexta parken, upp- 

 täcker f jäten af en hare, ser Hägten af eu rapphöna, lurar 

 pä dem med undransva'rdt tälamod, och under det han 

 nalkas dem med lätta steg, lyckas han ofta i försöket att 

 ertappa dem. Likväl är icke alltid jagten föremälet för hans 

 kringströivande ; han äterkommer stundom tili de stallen 

 der han nyligen mättat sig, framsmyger sig och undersö- 

 ker allt som synes nytt för honom, fast med djerfhet i 

 man som hans förra försök lyckats. Emedlertid, som vissa 

 saker äro läckerheter för honom, sä kan han genom dem 

 Harras i snaran , om han icke dessförinnan lärt känna 

 den, ty da blir den fäfängt utsatt för honom. Hans Fi na 

 lü'kt varnar honom för gillret, och begreppet om fara öf- 

 verväldigar alla andra begär, da han flyende söker genast 

 en säkrare nejd. Det enda som kan göra att Räfven tili 

 en dei förgäter sina vanliga försigtighetsmätt , är ömheten 

 för ungarne, och nödvändigheten att föda dem säsom in- 

 neslutne i samma kula. Detta gör föräldrame, och i syn- 

 nerhet modern, mera djerfya än de äro det för dem sj elf - 

 v«, att trotsa faran. Den gemensamma omvärdnaden 

 synes dana böjelser som sträcka sig utom de fysiska be- 

 ll ofven. Denna örnhet som förmär Räfhonan att giörnma 

 sig sjelf, gor henne oändeligen uppmärksam pä allt soin 

 bär utseende af väda för hennes afföda, hvilken hom, om 

 boöt ofredas, s\vax söker att vid nacken bortbära den föl- 

 jande natten. 



Men om det är Räfvens fördel att äga ett visst bo- 

 stälie eller tillhäll, sä är det äfven ett medel för hans 

 ovän att angripa honom. Han upptäekes; men Jägaren 

 med alla sina redskap tarfvar erfarenhet nog att icke be- 



