RAF. 



23 



«ig i en derföre npprest koja eller skjul. Detta svarar 

 ungefär mot jagttermen: alt skjnlas für glugg. Lapparne 

 vinna samma ändamäl pä nästan lika satt. De iägga kött- 

 stycken i snön som af R.äfvarne uppsökas, men hvilka fä 

 genom lossade böss-skott deras bane. Denna jagt sker 

 vanligen i mänskenet. I brist af krut, begsgna Ostiaker- 

 ne sig af ett slags sjeifskjutande bägar, som ställas i djupa 

 snön mot en snödrifva , der fi.skräk nedgräfves; Räfvert 

 snäl efter detta födämne, uppkrafsar betäckningen , men 

 vidrör den spända bägen tili sin oJycka. Ett dylikt, fastärt 

 pä olika satt inrättadt Giller, kalladt hlüipzi, brukas i Li- 

 kino Socken i Ryssland, bade för Räfvar och Harar. Lik- 

 väl torde, ibland aila sädana redskap, räfsaxen förtjena 

 företrädet.. Pä ett jemt stalle lägges denna med upp- 

 spända fjädrar och Jas pä jorden, der man sedan utströr 

 agnar af hafre och dylikt för att dölja den. Ett bete af 

 kött eller bröd stekt i osaltadt smör och beströdt med 

 kamfert fastbindes nägot utom pipan med en träd fästad 

 i haken af läset; Fisk skuren i bitar af valnöts storlek är 

 ock ett tjenligt. ämne. Sjelfva saxen, utom hake och läpp, 

 smörjes derjemte med en Vittring gjord af vax, myrra , 

 gammalt osahadt smör och rödlök som stekes i ett sten- 

 kärl tills löken blir brun, hvarefter kamfert tillägges och 

 ailtsammans pressas genom linne, samt kallnadt gÖres tili 

 en kula, som förvaras tili bmk , i glas eller bläsa. För 

 att locka Räfvarne tili stallet, stekes en kräka eller katt, 

 som bunden vid ett strek, släpas omkring pä marken. 

 Äfven tjena fiskbitar strödde har och der om snö icke fal- 

 lit. Sedan Räfven nppätit betet en eller ahn an gang, ut- 

 lägges saxen, och blir pä stallet liggande ; likväl bor den 

 vid saxen fästade biten (ställbrocken) täckas öfver da gen 

 med ett sali, granris eller dylikt; dä denna betäckning 

 äter aftages om aftonen. Flere dagar kurma likväl förbi- 

 gä, innan Räfven torde vidröra det försätJiga betet» sär- 

 deles om Itikten förekommer honom främmande. Äfvexi 

 redan fäügad i saxen med ett ben, har man funnit honom 

 hafva afbilit detsamma, och rymt med de tre öfriga, sä- 

 som tillräckliga att framdeles förse honom med sin bergning. 



Bruket af dy lika medel ha vunnit laga helgd i flera 

 Europtdska länder, genom forfattningar tagne sä väl mot 

 Räfvar som andra af odjurs namn och egenskaper. De 

 äro nödvändige, icke mindre för att satta en gräns los 

 väldsverkarens besök kring gärdarne pä landsbygden, än 



