lO *TR ANA» 



andre genotnborra eller stycka detsamma. Honorna varpa 

 oftast flera egg, som de, grensle stäende öfver nästet, 

 betäcka, och ungarne lern na eggen ganska lifliga hos alla 

 de arter som söka deras bon pä jorden, och icke egent- 

 ligen sörja för deras nyfödda efterkommande. 



Tranan tillhör ett slägte af denna sä danade stora 

 familjen af Fäglarne, och ibland dem som äga en läng 

 och stark näbb, ty andre hafva den mycket förkortad, 

 och en del ganska spenslig. Siägtkännemärket bestär i 

 ett längt, rätt , Jivasst , nägot hophlämdt och skärande 

 näf , med en dji/p fära gäende Jramät Jrän de smala 

 näsborrarne , och fötterrie äro med jyra tär Jörsedde. Ge- 

 inens am t hafva de alla länga smalben, en hög resning 

 och läng hals , och nara sig hufvudsakligen af fiskar och 

 amfibier. 



Ehuru Tranan enligt sin natur säsom flyttfägel besö- 

 ker ärligcn sydligare polhöjder än vära, mä hon billigt 

 kailas hemföding hos oss, äfvensom i de länder af Europa 

 och Asien, som hafva samma läge, emedan hon alltid ä- 

 terkommer, för att under den blidare ärstiden der para 

 sig och förökas. Hon är en stor fägel, som stäende med 

 rak hals hinner höjden af z\ tili 5 alnar. Kröppen, ask- 

 grä tili färgen, uppnär tie markers vigt. Hufvudets öfre 

 del betäckes med glesa, svarta och styfvare här, men nac- 

 ken är alldeles bar, och den värtfulla huden, särdeles pä 

 hanen, röd, med en trekantig grä fläck strax nedanföre. 

 Näfvet är 4 tum längt och mörkgrönt, samt tungan bred 

 och i ändan hornaktig. Ifrän de med röd ring omgifna 

 ügonen, eller frän tinningarne, löper ä ömse sidor en 

 bred hvit rand längs efter heia nacken nedät halsen, hvil- 

 ken tillika med halfva strupen är nästan svart, äfvensom 

 stjertfjadrarne, särdeles i spetsarna. Mest svarta synas dock 

 vingpennorna , af hviika de andra täckfjädrarne i ordnin- 

 gen äro betydligen längre, slaka och pä sidorna nedhän- 

 gande samt slarlviga eller likasom friserade i kanten, och 

 kurfna, da fägeln det vill, uppresas. Till hälften finnas lä« 

 ren bara utan fjäder och svarta liksom fötterna, pä hvii- 

 ka icke tre tär äro, som hos Storken, med hud förenade, 

 ntan endast den medlersta med den yttre. Luftstrupen hos 

 hanen har i synnerhet en märkvärdig bildning. Trängande 

 genom en öppning pä bröstbenet djupt in i bröstet, gär 

 den, efter flera yridningar, äter ut genom samma häl för 



