l6 ÄTLIG GRODA. 



iiingar eil er häl ofvan nosen. De stora ögonen äro upp- 

 höjda säsom kulor, glänsande och infattade i en guldfär- 

 gad ring. Sädana synas de dock endast när djaret vakar, 

 ty under vintersömnen döljas de inom hufvudet och be- 

 täckas af det undra ögonlocket. Ofvanför pä sidorna sitta 

 öronen täckta med hud, under hvilken är en elastisk 

 sträng, som spännes efter behag, hvarigenom luftens dall- 

 ringar meddelas. I den vida mannen finnas vid kanten af 

 öfra käken flera smä spetsiga tänder, och i gomen nära 

 ingängen tili näsborrarne tvä hvassa upphöjningar med 

 mänga taggar pä det sä kailade halfmänelika benet. A 

 ömse sidor om halsen nära mungiporna utdrifves pä ha-» 

 Barne en rund hvit bläsa da de ropa; härigenorn skiljas 

 de lätt ifrän honorna, som endast gifva ett svagt late un- 

 der det de nagot uppbläsa strupen. I förening med huf- 

 vudet, utan märklig hals, löper ryggen kullrig ända bakät 

 med tvenne knÖlar öfver länderna, och är betäckt med 

 en mjuk hud, som hälies bestäjidigt smidig genom den 

 slem porerne utsvetta. Färgen är en Jjusare eller mör- 

 kare grön , lifligast under parningen , likväl stundom 

 dunklare och nägon gang nästön ljusbrun. Öfver allt, 

 särdeles vid sidorna och pä lären, synas ojemt strödde 

 svarta Häckar, äfven som pä den hvita buken; pä honaii 

 äro desse mera gräaktige. Ända frän nosen tili bakdelen 

 £>ä tre gula ränder, af hvilka den medlersta är intryckt, 

 men de pä sidorna upphöjde och verkhge muskler. Den- 

 na brokiga teckning ger djuret, om icke ett angenämt, 

 Stminstone ett prydligt utseende. Framfötterne äro korta, 

 med fyra olika länga och spetsiga, dock icke hva3sa tär. 

 Fyrdubbelt längre äro deremot bakbenen, äfven som deras 

 fem tär, hvilka dessutom äro med en simhud tili större 

 delen förenade. Den inre tan pä alla fyra fötterna är 

 ininst, och liksom skild frän de öfriga. 



Grodorna hafva, pä lika sätt som andre Amfibier, 

 «ndast en hjertkammare. Detta hjertas lifaktighet eller 

 retbara egenskap är förundransvärd, ty det slär länge se- 

 dan det blifvit skildt ifrän kroppen. Blodets rörelse är 

 ojemn och drifves droppvis, hvarefter slagen följa tätt pä 

 hvarandra, och de yngre djuren öppna och sluta mun och 

 ögon vid hvart och ett af dem. Pä sidorna om hjertat, 

 som har sitt läge midt i bröstet, silta lungorna, bildade 

 af tvenne aflänga kroppar eller bläsor, hvilka ini toma, 

 fresta tili sin, y ttre sammaBsättning af idel ceüuler aas tan 



