20 



ATLIG GRODA. 



pet af koak, koak, merendels ätföljdt af ett annat: gack, 

 gäck, gäck, hvilka ljud kunna väi icke sägas äga behag 

 för en musik-älskare, men, blandade med Trastens och 

 Näktergalens skönare toner, ander Jugnet af skymnin- 

 gen, eller pä en värmorgon i det högtidiiga ögonblicket 

 da natten försvinner, torde detta qväkande kunna tjena 

 so in en natnrens okonstlade bas-stamma. Hanarne sorla 

 it» est, i synnerhet da de vänta regn, och deras ljud blir 

 starkare gcnom äterljudet af de med luft fyllda bläsor vid 

 sidan af mongiporna. 



Huden ömsas liksom hos Amfibier i allmänhet ; men 

 som den hos Groden är myeket mjukare och hälles be- 

 ständigt uppblött i vatr.net samt lätt förstöres, ocl] djnret 

 dessutom föder sig stärkt, hvarigenom dess vätskor ökas, 

 sä sker ömsningen oftare än hos andra , och äfven hvar 

 ättonde dag om sommaren, da den fällde huden iiknar 

 en tunn slem. 



Värmen är oumbärlig för dessa grodor, om icke för 

 deras bestand, ätminstone för deras rörlighet, ty kölden 

 gör dem tröga, känslolösa och omsider stela. För att rädda 

 sig frän vinterns äverkan , nedkrypa de pä sena hosten i 

 dyn, under vattnet i diken och karr, äfven i källor, sten- 

 satta brunnar och vattentrummor. Har liggaride iiksom dö- 

 da eilet sofvande, näras de, enligt Mälpighis intj^g, afett 

 fett amne som samlat sig i portäderns stam och tili en viss 

 grad ersätt^r blodmassan. Bragta i varmen, lifvas de äter, 

 och kunna pä sädant satt Hera ganger sofvaS och äter väc- 

 kas. Beckstein förnyade försöket öfver 20 ganger med ea 

 enda groda, pä hvilken han lät benen mellanät frysa sä 

 stela som is. Sa snart hon iades i vattnet inne i rurnmet, 

 mädde hon väl. Uer upptinad, öppnade hon näsborrarna, 

 drog in lüften, uts^ände de infallna ögonen och uppbläste 

 buken. Man har tili G ch med genom konstig var in e, i o- 

 tid, eller innan vinterkylan upphört om vären, retat gro- 

 dor tili parning; men l^t har alitid kostat dem lifveU 



De ha äfven sina fieivier , och sädane äro ormar, älar , 

 gäddor, mulivador, Strand- och vattenläglar, U Aubentoa 

 fear äfven funnit grodor i mhgen pä en varg. 



Att de iikasä pä sina orter, säsom iFrankrike, räknas 

 bland läckra födämnen, är icke obekant. Det är lären til- 

 lika med nägot af den stym^ade bakdeien, som utgöra en 



