FJARILEN MACHAON. 



Iiängande utan betäckning, eller de som gömma sig under 

 jordytan, beständigt kännas nästan iskalla, ett säkert mar- 

 ke att de äga lif, oaktadt blottställde för den skarpaste 

 köld» Vätskornas omlopp mäste otvifvelaktigt all tid fort- 

 iara , och man upptäcker vid rninsta klämning, äfven rö- 

 relser hos puppan pä den strängaste vjnterdag. Det är 

 ocksa lika märkvärdigt, att i samma ögonblick som den 

 nyss förut lifiiga puppan med en knifsndd öppnas, krop- 

 pen genast fryser tili en isklump, fastän de inre delarne 

 icke blilvit vidrörde. 



Sedan säledes lifvet, medan detta slummerlika tillständ 

 varar, underhäliits genom de safter som under Larväldern 

 samlades, och desse blifvit förtärde och bortdunstade , mä- 

 ste pupparts varelse upphöra och utvecklingen af den om- 

 skler fullkomnade Fjärilen naJkas. Denna tidpunkt är lik- 

 väl olika Jor olika arter. Nu brister puppans skal omkring 

 bröstet, och Fjäriien iramkommer utrustad med nya sin- 

 nesoi ganer. Forst utkij^per han med Jiufvudet, spröten 

 och fötterna, och sedan hei och hallen, da vingarne sy- 

 nas i början ganska korta. Perpendikulärt hällne, i följe 

 af det läge Fjärilen genast väljer, ser man dem ögonsken- 

 ligt vexa inom timman, och medidst den ur kroppen in- 

 trängande saften utvidgas tili en fyradubbel storlek, Om 

 de under detta tilltaganrie stympas, flyter en gul saft dropp- 

 vis ur säret, och skulle Fjärilen sakna den stälJning han 

 tarfvar, samt behörig stillhet, blifva vingarne l'ör alltid van- 

 skapade. Men fulikomligen utvecklad, betjenar han sig 

 genast af sina medfödda- förmog-enlieter, och njuter fran. 

 första ögon blicken vällusten. af bioramans* nektar och sin- 

 parnings lystaad- 



Vi se säledes först ett krälande djur, sä en niellanva- 

 reise som hvärken kan gä eller %ga , och sist ett vingadt 

 kräk, som i . skönhet, i regelbunden sammansättning, fär- 

 ger och teckning iöreställer ett af .Nat Lirens konststycken, 

 beundiansvärdt för den yppersta konstnär, v hvars pensei 

 icke förmär nog fullkomligt skiidra det. Med sjelfva *epps 

 förträffiiga aniag huru biir icke naturen eil tid hnns mästa- 

 re, da vi jemföra Helenas gyiiene fläckar, Pria/ni gröna 

 Atlas, den silfverskimrande J^ertumnus , det oJorlikneliga; 

 blä pä Meiielaus > Ulysses , Hektor , Idomeneus oc/i Acläl- 

 les, det violet skiftande sanimelslik« lios Enrilockris och 

 Leili förgyldta gröna o. s. v. äfven med den skönaste tafla ü 



