20 



TRÄG ARD S-HELIX - SNA CK A. 



s'tt hide; det är da som Snigeln uppstöter den dörren som 

 han före sitt vinterläger tillskapat och utkryper, samt med 

 sitt hus pä ryggen besöker de stallen der han finner sin 

 föda. Han fräter nu alla slags grönsaker i trägärdarne, 

 men i synneihet de späda knopparne och första bladen 

 pä vinrankor, hvarföre Snäckan pä sädana orter är ganska 

 allmän, och deraf fätt sitt franska namn. Hatad för den 

 skada hon ästadkommer, samlas hon den tiden hoptals i 

 vingärdarne för att sönderkrossas. Införd fordom frän 

 Tyska orterne, har hon äfven vant sig vid värt küm8t, 

 och firmes i stor mängd t. ex. vid Svartsjö, äfven som 

 hon träffas i Lust - trägärdarne vid Drottningholm och 

 Carlberg. 



Slutligen för att fullkomna Historien af denna Snacka, 

 hvilken, liksom större deien af de enskaliga, är tväkönig, 

 kunria vi icke förbigä dess parningssätt, säsom icke min- 

 dre besynnerligt, an värdt att beundra. 



Den sker i början af somrnaren ; men nägra dagar 

 förut samla Snäckorna sig tilihopa och med fastande be- 

 reda sig. Snäckan vändes pä sin spetsiga ända, och Sni- 

 geln utsträcker hufvud och hals som hällas uppräta, da 

 äfven andhälet pä gördeln synes vidöppet. Man ser nu 

 tillika den Ulla öppning smäningom vidga sig och svälla , 

 som befinnes pä högra sidan emellan tentaklerna. Förut 

 künde den med möda skönjas. Nu nalkas de upprätt rik- 

 tade Sniglarne hvarannan med deras hufvuden, under tu- 

 sende vridningar af tentaklerna, som mycket förlängas. I 

 tre dagar varar detta inbördes omfamnande, dä sedan, 

 liksom i ett ögonblick, köndelarna bülva synüge. Begge 

 äga hvar sina , tillhörande bäda könen. Tvä särskilta öpp- 

 ningar utmärka dem. Den ena , eller honans organ, är 

 närmare den kortare tentaklen, och den andra jemte den 

 större, och det är frän denna, som hanens cylindriska 

 uppblästa fortplantningsdel utskjuter och föres mot mo- 

 derslidan pä maken, som mottager och meddelar korsvis 

 samma njutningar tillbaka. Flera minuter efter, ser man 

 delarne ännu biottade, men draga sig ändtligen inom huf- 

 vudet, och paren skiljas ät, dä de antingen genast gömma 

 sig inom sitt skal, elier krypa sin väg, tills nya retelser 

 locka dem att äter förenas, som under somrnaren kan 

 hända flera gänger. Det är ocksä icke mindre märkJigt, 

 att i bottnen af moderslidan danas en liten hvassuüdig 



