AUMAS EKORRE. 



mycket kortare. De stora , runda och svarta ögötten är© 



utstäende och ögonloeken hvita , vid de öfres kant sitta 

 nägra fina borst, svarta liksom de länga morrhären. Utö- 

 ronen, uppräta och häriga, äro i spetsen fersedda med 

 en pensei af länga raka här, sein ge dem ett större an- 

 seende. Strupen under den korta halsen , bröstet, buken 

 och iären innaniill, iysa hvita, och den hvälfda ryggen 

 samt kroppen för öfrigt rödgul. Klorna äro spetsiga och 

 krökta , och svar«sen mest sä läng som sjelfva kroppen, 

 prydd , likt en plym, med langa slaka här, mest vända 

 utät begge sidorna. 



Den röda färgen, som är egen för vär allmanfla Ekor- 

 re, förbytes i de nordiiga klimaten alldeles tili grä eller 

 gräblä ender vintertiden, vid hvars slut han fäller häret 

 och äterfar smäningom sin vanliga röda pels. Hos de yng- 

 re är tärgen merendels starkare. I de Södra Länderna än- 

 drar hau icke sitt utseende, emedlertid synas dock hull- 

 hären aliud grä. Artiörändringar äro likväi anmerkte om- 

 kring Bajkai-sjön och nära Lena Hoden, säsom dunkelbru- 

 na eller mycket mörka, men bii brungrä eller blyfärgade 

 med glänsande svart svans inemot den kallare ärstiden. 

 Kring Volga i Rysdr.nd lirmas de ocksä brunröda, äfven 

 hvit- och svart -schäckiga med hvit svans och fötter. Säda- 

 na grä och hvita äro ocksä sedda i Sverige. De sällsamma- 

 ste äro de helt och hallet svarta, eller alldeles hvita, 

 som lillika ha röda ögon, och äro i sitt slag detsamma. 

 som de hvita mössen m. H, i deras. 



Denna Ekorre träxias nästan öfver heia Europa, men 

 i större mängd i den kallare delen, och ymnigast i Sibe- 

 rien , vanligtvis i. skogarne, sällan aflagse frän dem eller 

 Mpä fria faltet. I de högsta träden väljer han sitt lilihäll 

 och klättrar med förundransvärd snällhet pä stammen och 

 grenarna, samt skuttar behändigt emellan dem, ehum öfta 

 nog ätskilde, hvarvid. den yfviga svmsen tjenar att lyfta 

 honom. Skrämd ellei jagad upplöper han med försigtighet 

 pä en fränvänd sida af trädet, pä hvars grenar han platt- 

 Kggaöde döljer sig, eller frän höjden af dem ä ömse sidor 

 netitittar pä det iöremäi som ofredat honom. Tror han 

 sig äter säker, nedkommer han da och da, antingen för 

 att söka sigföda, eller boställe i andra träd, emellan hvil- 

 kas grenar, äfvensom , kanske, i ett gammalt näste efter 

 skogsdufyor eiler andra fäglar säsom skator och kiäkor Ä 



