ALL MAN EltORRE, 



med de nedra tänderna under det han tillika smakar med 

 tungan, men lemnar dem innan han hinner tili kärnhuset, 

 oeh skiljer sig deri frän sina fränder af rättslägtet. Icke 

 heller rör han kärnorna af plommon, ehuru dessa skaiade 

 äfven som kersbär och större delen saftiga frukter behaga 

 honom, men icke rönnbär. Halftorkade fläderbär äro der- 

 emot en läckerhet, liksorn skalad mandel, men hampfrö 

 förtäras sädana de äro. Russin smakas icke, men väl korin- 

 ter; kokta (icke rä) jordpäron, est, smör, smultron, hal- 

 len , i synnerhet med socker som är myeket begärligt, men 

 han skräder likväl bröd hvari socker finnes inblandadt. 

 Han läppjar kaffe med mjölk, och ljumt te, dock utan 

 socker; äfven öl, och Hermann omtalar en som togs ur 

 nästet och uppföddes (sä besynnerligt det mä synas) af en 

 Jtatta ihop med hennes an gar; denna vande sig att dricka 

 vin, blef füll och somnade. Skorpan af bröd förtäres, äf- 

 ven sädant rostadt, men icke köttmat. Likväl hat man 

 sett en Ekorre äta hjernan ur skallen pä en död bofink, lik- 

 sorn Pyslingarne (Lemures) pläga äfven göra pä fäglar. Knappt 

 är den minsta öppning gjord pä en nöt , förrän han mär- 

 ker ora den är tom, som da genast släppes. Nötter gömmer 

 han framför alit gerna om han fär raer an han kan upp- 

 äta, men bröd icke sä; likväl bortstjäl han oftast ätliga 

 saker och annat som lätt bomiäpas, och gömmer dem e- 

 mellan papper, kuddar, m. m. 



Af vilda djur bli inga tamare än Ekorren, ehuru han 

 markes att ändra sitt vänliga lynne med äldern. Vanligt 

 läter han handtera sig af kända personer, äfven luggas, 

 och liksorn grymtar, och ger sitt välbehag tilikänna med 

 ett ljud likt kattens knurrande. Under tillslutande af ögo- 

 nen, tilläter han gerna klä sig, känner sitt namn, men 

 kommer icke alitid da han kalfas ; stundom satter han sig pä 

 bakfötterna och tigger , slickar handen pä den som hyllar ho- 

 liom, kryper i barmen och somnar liggande pä rygg med 

 utsträckta fötter, och sä tungt att han kan vidröras och 

 tärna vikas utan alt han vaknar, i hvilken händeise hau 

 somnar pä nytt efter nigra ögonblick. Han blir ganska 

 Däsvis och öfvergär en kattunge i sprang, hoppande och 

 löjliga krökningar. ünder skutten hälles kroppen horison- 

 telt och svansen bakut. Han hänger sig ofta länge lodrätt 

 pä väggen eller tapeten, sofver myeket och sent pä mor- 

 gonen, och uppvaknad , gnor ögonen, gäspar och räcker sig.- 

 Pulsar sig icke säilan med framfötterna vätta med saliven 



