snänna Änderftes, men hanens ett hogt, gtoh A-O, eller 

 som andra anmärka Ha -Hu. De öfriga hanarne, mindre 

 Jycklige , bege sig tili andra trakter att söka sig makar 

 jom de kunna finna dem. 



Efter skedd parning väljer honan ett passande Ställe 



för att värpa, helst pä öde holmar och obebodda skär. 

 Här bereder Ii on sitt bo bland graset eil er tängen eller 

 eck pä bara klippan, om endast nagon mossa firmes. Ger- 

 IIa söker hon sig skygd för vestliga vindar säsom häftigare 

 med storm och regnbyar , t. ex. under ea bergsrefva eller 

 stora stenar, äfven bland enbuskar och ljung om sädane 

 finnas. Man har äfven sett, att hon tili mera säkerhe* 

 för sin tillkommande afföda mot roffägiar, begifvit sig heia 

 halfva milen upp i landet, hviiket Horrebow säger ske pä 

 Island. 



Sä snart boet är fardigt, hvartill hanen varit behjelp- 

 lig, värper hon och lägger efterhand och i man af sin 

 älder 5—8 egg; ty om hon är myeket ung lägger hon 

 färre. Detta varar i 5 — 6 veckor, hvarefter hon begyn- 

 fter ügga , hviiket sker i Maj eller, efter dei Grönländska 

 talesättet, i det 5:te m&nskenet. Det säges ock, att man 

 Xunnit 12 — 14 egg i boet, som dä tillhör tvenne b>nor, 

 livilka antingen ligga tili skiftes pä eggen, eller bredvid 

 fcvarandra i samma bo. Under liggandet plockar honan 

 dnnet af sig, hvarmed icke allenast hotten af boet betäc- 

 kes, utan en hög ka&t forrneras, sä att hon ügger nästan 

 skyld innanfor. Eggen bevaras ock derigenom för köld 

 och andra äkoramor, nar hon tidtais mäste söka sin foda; 

 ty gäshanen delar aldrig detta besvär med henn«, men 

 säges likväl altid hälla sig nära intill boet, för att i han- 

 äelse af fara varna makan, som dä betäcker eggen med 

 dun och mossa och flyger ut tili sjöss, inen gömtner sig 

 likväl sä lange möjügt ar £ boet, hviiket sammansatt af 

 qvistar och täng, bidrar att'4glja henne. säsom myeket 

 lika i färgen. Men folir faran större, sä mäste hon flykta, 

 för att icke sjeif hüiva. uppoffrad. Skulle eggen förkom- 

 *na, pästäs det att haner. slär henne med vingarne, som 

 hon mäste sähgt lida. Efter 28 dagar eller 4 veckor bör- 

 ja uiiü^rne frarokomma. Men da lemnas hon ailena, och 

 hanarne b'li icke syniiga vid stränderne, förrän nästa vär. 

 Sä snan de kiäckie wngarne biifvit torra, kanske inom 



timan* 



