i-6 



VANLIG SILL. 



sammanirycH hüfvuä och en med tänder forsedd mim; 

 vjemna käkar med sägade mustascher ofver den ofre; 

 en kort tunga som är skarp af de inät vända tänderne; 

 helt runda ögon; innantill härliha gälar samt 8-strälig 

 gälhinna. Kröppen är nägot sammantryckt , betäckt med 

 medelmättiga fjäll ; sidolinien rak och nämiare ryggen be- 

 lügen; buken hvass och sägad: dess fenor ofta Q-sträliga 

 och stjerten läng och 2,-klufven. 



Sill och Strömming, tili arten alldeles densamma, up- 

 pehäller $\g, den förra i Nordliga Oceanen äfvensom i det 

 Atlantiska hafvet, den sednare icke ütom Östersjön och 

 särdeles i Botniska Viken. Genom en krökt och framom 

 den öfre nägot förlängd undre käk, skiljer den sig genast 

 frän de öfrige af sitt slägte. Hufvudet är snarare litet med 

 nog stora ögon, hvilkas iris är süfverfärgad. Ihom en liten 

 munöppning döljes en kort och spetsig tunga. Pä gäl- loc- 

 ken synes vanligt cn violet eller röd Hack, sbm likväl för- 

 svinner med iifvet. Kröppen är süfverfärgad med hvass 

 buk, undantagande Icktiden, och tjock i den mörkare 

 ryggen. Fenorna deremot gräaktiga, och ha i dem som 

 höra tili brüstet, ryggen och stjerten 18, och i bukfenan 

 9 strälar. Stjertfenan säsbm läng och hög, gör att fisken 

 simmar fort och med styrka. Skelettet har 56 kotor och 

 35 refben pä hvar sida. För öfrigt innantill betraktad är 

 det märkvärdigt, att magen är dubbel, begge delarna en 

 tum länga och sluta sig i en kort tarmkanal alldeles utan 

 krökningar. Simbläsan läng och helt enkel spetsar sig ät 

 ändarne. Mjölken och eggstocken befinnas äfvensom magert 

 dubbla , och Bloch fann de sednare hos en medelmättigt 

 stor Sil! väga 1 j lod, samt innehälla 68,656 smä hvita 

 romkorn. Köttet är genomträngdt af mycken fettraa, en or- 

 sak tili det fosforiska sken som fisken visar i mörkret. Sär- 

 deles blottställd för andra hafsdjurs roflystnad, hör hau 

 sjelf tili de köttfrätande, emedan hans mesta föda bestär 



i smä krabbor eller räkor, hvaribland det i Norrige sä be- 

 kanta bilde eller Piödaat (Astacus Marengnm. Fabr. Enr. 

 S. II. p. 48 f. 11.) är, ätminstone i den Skärgärden, det 

 förnänista. Troligen förtäras ock andra smäkräk, och Lue- 

 wenhoek trnfTade äfven fiskrom i Sillens mage. 



Man har länge gifvit bifall ät det som nägre sinnrike 

 forfflttare föregifvit , att Sillens stamhäll vore Nordliga Is- 

 hafvet, och att den derifrän, dels förtrangsel af en tiilta- 

 : ■ mängd, dels för bristande föda, ärligen gör stora 



ii lei tili det sydiigare Europa och tili Amerika , , att den. 



