RBN-STYNGET. 55 



Irenen , Lappens förnämsta egendom ocb hvars trefnad 

 utgör heia hans välmäga, mäste fostra Renstyngets larf 

 inom huden af sin rygg, iiksom Oxar och Kor den förras. 

 Denna Larv är en tum läng, trind och tjock som en gäs- 

 penna, men mot ändarne nägot afsmalnande. Omkring 

 lederna sitta Hera hvarf Hna knottror som ändas med en 

 svart, skinande, uppät böjd taggiik spets. Nära murinen 

 synas nägra värtor och derjemte et par tillbakaböjde län- 

 gre svarta hullingar, samt inom bakandan, som är trubbi- 

 gare och tväläppad, öppningarne för luftrören. Färgen är 

 nästan mörkbrun, ehuru iarven syns hvit i bor j an men ändä 

 svart i främre ändan. Puppan fär en eggrundare form , blir 

 kortare och svartnar. Flngan som derifrän utkryper är 

 dubbelt större än Nötstyngets; hufvudet mörkt, men bak- 

 till äfven som bälen blekgult ludet. Fyra glänsande svarta 

 knölar utmärka ocksä den sednare nära intili bäigen, 

 hvars yta är öfverallt och nästan tofstals besatt med bränd- 

 gula här, likväl nägot ljusare invid bröstet och pä de 

 svarta lären. Honans eggläggare stär rätt ut och är svart. 



Det är i början af Juli da Renarne fälla här et och 

 detta stär Iiksom pä ända , som Hugan traget förföljer Re- 

 nen 9 i synnerhet de ärsgamla kalivarne, ty före den äl- 

 dern fä de inga brömskulor, emedan häret är slätare och 

 ännu icke affallit. Den fruktan som Renen röjer vid Styn- 

 gets närvaro, är ganska utmärkt; än tverstannar han midt 

 i loppet, uppreser hufvudet och öronen, lystrar, ser sig 

 omkring och sparkar; än löper han med fördubblad ha- 

 stighet för att undkomma sin fiende, som svingar sig o- 

 upphörligt Hera timmar i lüften öfver honom och med 

 uträckt stjert sänker sig mot hans rygg för att fälla ett 

 litet hvitt egg i sender ned emellan det nppstäende häret, 

 der masken, genast utkläckt af Renens naturliga varma och 

 utdunstning, snart innästlar sig under huden och formerar 

 den Eula *), som under den päföljande vintern innesluter 

 Larven ända tili nästa ärs Rötmänad, da han som sagdt är 

 uttränger. Lapparne flytta sommartiden ur Skoglandet tili 

 Fjäütrakterna, för att tili nägon del befria sina Renar sä 

 väl frän Styngen som frän myggorna, men olredas äfven 

 af dem der. Om man lemnar Renarne frihet, löpa de 

 mot vädret och Hy tili snöbergen, men sakna här däldens 

 grönska och säledes i brist af bete misLa hüllet. Och ändä 

 undfly de ofta Hugorna förgäfves ; dessa hinna dem och 

 skänka dem ett halft dussin Larver eller mer ; hvilka utan 



•) Egentligen kallas den Karbma, hvaraf Stynget sedan fatt aama. 



