42 I'ÄR-STYNGET. 



svarta prickar hvarje med ett utstäende svart här. Den af. 

 länga bälgen alldeles utan ludd, blott glest och knappt märk- 

 bart härig, är ocksä svartlläckig och skiftar i grätt och 

 hvitt, och bade ögon och kroppen liksom af guld och 

 silfver, men endast sä länge flugan lefver. Fötterna äro der- 

 emot gulaktiga. Som det är i näsborrarna dessa ftogor söka 

 att insmyga sina egg, ser man dem under betaste tiden 

 pä dagen surra Öfver hufvudet pä fären, hvilka än upp- 

 lyfta och skaka det, än gömma det i graset, stampa med 

 framfötterna , löpa hit och dit, lukta "pä marken, se om- 

 kring sig pä aila sidor, för att akta sig för den som för« 

 följer dem, men hvars trägna anfall sä ofta gäckar deras 

 varsamhet. Oförmärkt fästes dä och da ett egg vid inre 

 sidan af nägondera näsborren , hvarifrän de kläckta maskar- 

 na uppkrypa tili ofvannämda stallen, der de födas och tiil- 

 vexa af de vätskor som i öfverflöd tillflyta frän körtlarns 

 och hinnorna. 



Tab. — fig. i5. En Hane af Färstynget. — 14. Lar- 

 ven. — i5 Puppan. 



Sä mänga styngarter äro säkert inhemska. Andra fln- 

 nas utom dessa, men som lyckligtvis icke höra tili vär 

 Fauna *). Hjorten t. e. har sin StyngHuge-larv äfven i huf- 

 vudet, som Aristoteles pä sin tid kände, och Kedi och 

 Rdajimur beskrifvit. Antiloperne mäste tillsläppa rygghuden 

 ät en dem egen art, och Kaninerne i N. Amerika deras 

 ät en annan , och utom Hera tili sin hushällning okända, 

 har menniskan sjelf icke blifvit lottlös. i Södra Amerika 

 skali en Stynglluga Zinnas som lägger ända tili 5o egg in- 

 om huden vid underlifvet. I 6 man ad er mäste larverne tä- 

 ligt bäras, ty om man ofredar dem, tränga de sig djnpare 

 in i musklarna och förorsaka döden. Men lemnade ät sig 

 sjelfva, utkrypa de omsider och förvandias slutligen tili 

 svart aktiga fiugor af en vaniig husKugas storlek. 



Vid första blicken pä det anförda om Styngfiuge-släg- 

 tet, skulle man tro det endast vara skapadt tili pläga för 

 de varelser, hvilka det tillhör. Men naturen har i sin sto- 

 ra hushällning merendels förenat nägon fördel jost der en 

 sädan synes alldeles saknas. Sä är det ocksä med Styng- 



*) Herr Maj. och Ridd. Gyllenhal , som äfven benaget tillätit oss radfrä- 

 ga sig om detta slägte, berättar likväl att ännu Ptt annat slags Styng- 

 lluga finnes i Larpmarken , nästan sä stor som Trompe. Af utseendet 

 feor hau den närma sig tili OE. pecorum Fabr. 



