n:o 2.4. 

 D - IGELN. 



HIB. UD Ö mfdicinalis. Pä F. Weren imejä. Pä Fr. 

 Sangsue. Pä. Eng. Common Leeeh. Pä T. Blut' IgeL 

 Pa D. Dokter- Igeln, 



Kröppen är I^ngj pedtryckt, svartbrun med 6 

 giita Fändet pä langden; i nun der fiat , gui- 



f 1 ä c k i g . /? /? 672 t a n d a d . 



.Lm/z. Syst. Nat, Ed. Gme). i. 6. p. 5og5. Gl. 6. Vebmes. Ord. i. 

 Intestina. — Faun. Svec. n. 2079. — Amocn. Acad. 7. p. 72. — Bergman, 

 i K. V. A. kaiidl. 1757. s. 503. T. 6. f. r. 2. — Ginster ibd. 1758. s. g5. 

 — Salomon ibd. 1760. s. 5.5. — Cuvier Tabi. p. 631. — Jördens Hel- 

 lmuth. 2. p. 88. T. 1. f. 3-5. — Braun EgeUirtcn. s. 24. T. 2. f. 1-9. — 

 Poupart i Journ. de Seavans 1697. n. 23. — Morand i Memoires de 

 I'Ac; des Sc. 1759. p. 191. — Bannet i Jojirn. de pbys. 5. 1775. 70. — 

 Valmont de Bomare ibd. 1774. Nov. — Patr. SäTlsk. Journ. 179J. — 

 J. Mangiii epist. de syst. nerv, birudinis Tic. 1795« Tab. 



13 et är svärt att uppge en allmän karakter hämtad fräa 

 yttre skapnaden af kroppen eller af dess inre byggnad, 

 genom hviiken man skulle kunna i alla hänseenden skilja 

 Maskarne , egentligen sä kailade, frän Insekternes larver. 



En del af dessa sakna fötterne, säsom tvävingarnes 

 och iiere steklars, hvilka i deras stalle ha här eller ludd. 

 eller endast tverringar pä kroppen. 



Sädana synas ock Maskarne vara ; men de ombyta al- 

 drig sin skapnad och fortplanta sig äfven i detta tillständ. 

 Mänga bebo andra djurs inelfvor liksom äfven ofta insek- 

 ternes laiver, medan somlige lefva i jorden eller i vattnet. 

 Det är bland de sednare som Igelslägtet räknas, hvilket, 

 danadt med en pä lungdeii utdragen kropp, horisontelt 

 mer eller mindre platt ad , och delad af mänga ringliha. 

 skryiiklor ', har epenshap att, utan tentaluer och borst, 

 modelst en efter behof utvidgad muri och stjert samt Kröp- 

 pens förlangande och förkortande framskrida , och der- 

 igenom visar sin skiilnsd frän andra slägter bland Mask- 

 kräken. 



Femton arter äro kände af Iglar, och ätta veta vi 

 med visshet höra tili vär Fauna. De fleste hälla sig i 

 stäende eher flytande Vatten utan sälta. Deras närings- 

 ämnen äro olika : en del föda sig af smärre vattenvexter, 

 eller af de smä kräk som lefva under samma yta som de, 

 och ändtligen andre som nära sig af blod Iran djur som 

 af naturen äga den varm eller kall. 



Deras skapnad är Masklik, afiäng och ät ändarne af- 



