24 BLOD-IGELN. 



smalnande. Af en blöt sammansättning bestä de af en än 

 tätare och fastare, an ßnare och genomskinlig muskelsäck, 

 cmklädd med en ytelig hud delt i ringar och hvarigenom. 

 djuret äger förmäga att utslräcka och forkorta sig. De 

 större arternes yta betäckes dessutom af en annan mycket 

 tunnare öfverhud som nedstiger genom munnen i tarmka- 

 nalen, och mellan dessa begge omklädningar afsöndras en 

 slemvätska, som öfverailt genomtränger den yttre och gör 

 den slipprig och Maskens utseende glänsande. 



Hufvudkähnetecknet bestär i tvenne särdeles organer 

 y'id kroppens ändar, med eist hvilka djuret temligen fort 

 flyttar sig frän ett stalle tili elt annat, och dessa verktyg 

 sä olika tili sitt läge, äro äfven sä skiljaktiga i deras bygg- 

 nad och förrättningar. 



Den bakresta delen af kroppen kallas vanligen djuret s 

 fot eller klacken. Den utgöres hos de llesta af en enkel 

 rund skifva, pä öfra sidan kullrig, pä den undra platt och 

 jemn. Likväl är denna form villkorh'g efter omständig- 

 heterna. 



Den främsta äter svarar mot hufvudet , och tjenar 

 bade som mun, band , försvarsmedel , och kanske som en 

 känsioorgan. Vid djurets fria rörelse synes den nagot ut- 

 bredd, inunder kupig och iiksom tväläppad. Pä den öfra 

 läppen upptäckas hos de meste Igeiarter smä svarta punk- 

 ter olika i antal, form och läge. Man har inbillat sig att 

 de äro djurets ögon, men försök anställda med stärkt ijus- 

 och eldsken ogiila detta äfven som djurets rörelser, ty 

 under dessa svänges hufvudändan ät alla sidor, liksom att 

 utforska belägenheten , der den kan fästas. Med verkliga 

 ögon begäfyadt, vore desse rörelser icke nödvändige. 

 Snarare äro de organer för känslan, sä oändeligen olik- 

 formige hos Maskkräken; helst Iglarne märka den minsta 

 rörelse i vattnet ; sjelfva det lätta kräiändet af vatteniusea 

 pä bottnen af glaset upptäckes af dem i ögonblicket. Utan 

 tvifvel finnes dock det mesta af denna förmäga i främre 

 ändan, hvaraf de framlör alit betjena sig vid alia sina efter- 

 spaningar. 



Dä Igeln hvilar, förkortar han sig genom ringarnes 

 hopdragande tili hvarandra och häller sig fast äfven vid 

 den glattaste yta med mun och klack eller med hufvudet 

 och stjertändan. Med Jäpparne formerade helt runda 

 och med hopsnörpt svalg, fär munnen dä elt Hka platt 

 utseende som klacken, och begge bilda midtinunder en 

 hälighet eller lufttömt tum, omkring hvilket kanten till- 

 slutes af de« yeka huden, Men dä han börjar rö*a sig, 



